Справа № 127/35834/23
Провадження № 22-ц/801/698/2024
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ан О. В., в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін,
у цивільній справі № 127/35834/23 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електроенергії,

встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (далі - ТОВ «Енера Вінниця») про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електроенергії.
Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та ТОВ «Енера Вінниця» було укладено договір про купівлю - продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 01.01.2019 № 146. Згідно з умовами вказаного договору станом на 19.11.2023 заборгованість відповідача за вказаним договором складає 19 847,06 грн. При цьому розмір пені за прострочення виконання платежів за цим договором за період з 20.11.2022 по 19.11.2023 складає 14 891,20 грн. Оскільки кошти вчасно не сплачені, тому розмір 3 % річних за прострочення виконання платежів за договором за період з 22.03.2022 по 19.11.2023 складає 1 281,66 грн.
З врахуванням викладеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за період з лютого 2022 року по серпень 2023 у розмірі 19 847,06 грн, та пеню за прострочення виконання платежів за договором за період з 20.11.2022 по 19.11.2023 у розмірі 14 891,20 грн, також 3% річних за прострочення виконання платежів за договором за період з 22.03.2022 по 19.11.2023 у розмірі 1281,66 грн. 
В подальшому позивач надав клопотання про зменшення позовних вимог у якому просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення виконання платежів за договором за період з 20.11.2022 по 19.11.2023 у розмірі 14 891,20 грн, також 3% річних за прострочення виконання платежів за договором за період з 22.03.2022 по 19.11.2023 у розмірі 1 281,66 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 16 172 грн 86 коп., що включає в собі суму 3 % річних - 1 281,66 грн; суму пені - 14 891,20 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2024 року стягнуто з ТОВ «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1  3 000 грн. судових витрат на правничу допомогу. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року відповідач ТОВ «Енера Вінниця» через систему «Електронний суд» 22.02.2024 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає судове рішення таким, що ухвалено за недоведеністю обставини, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, не встановлено всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні стягнення пені в сумі - 14 891,20 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22.02.2024 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 березня 2024 справу призначено до розгляду, який постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Основні доводи апеляційної скарги полягають в тому, що згідно з Законом України від 17.03.2021 № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Скаржник також посилається на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» із змінами (далі - Постанова №332), де пунктом 5: рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії. При цьому відповідач сам зазначає, що учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду рекомендовано зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій.
Звертає увагу, що постановою НКРЕКП №413 від 26.04.2022, а саме підпунктом 16 визначено: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.
Зауважує, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» розповсюджується на всіх учасників ринку, якими є позивач та відповідач. 
На підставі вищезазначеного, скаржник вважає, що в задоволенні вимоги позивача щодо нарахування пені в сумі 14 891,20 грн необхідно відмовити.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Представник позивача  ОСОБА_1  - адвокат Земляков О. А. через систему «Електронний суд» 27.02.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року - без змін. Зокрема звертає увагу на те, що сторони в Договорі домовились про нарахування неустойки; свободу договору; право кредитора стягувати неустойку у разі порушення зобов`язання, яке передбачене законом; відсутність змін до Договору щодо права на нарахування неустойки; необхідність застосування саме норми Закону, у разі суперечності із підзаконним нормативно-правовим актом; відсутність у НКРЕКП повноважень на обмеження права на нарахування пені; прийняття постанов НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, від 27.02.2022 № 333 та від 26.04.2022 № 413 у порушення п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», позивач має право на нарахування та стягнення неустойки, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року є абсолютно законним та обґрунтованим. Вказує, що орієнтовна сума судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції складає 6 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Із матеріалів справи судом встановлено, що 01.01.2019 ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 уклали договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 21090280. 
Згідно з умовами договору сторони погодили, що постачальник (відповідач) продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, споживач (позивач) оплачує постачальнику вартість спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі. Постачальник купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання або енергії вітру об`єктами електроенергетики приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що не перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами.
01.01.2019 ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 уклали договір про купівлю - продаж енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. Згідно умов договору сторони погодили, що споживач (позивач) має право продати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання або енергії вітру об`єктами електроенергетики приватних домогосподарств, а постачальник взяв на себе обов`язок з купівлі у споживача електричної енергії. Розрахунковим періодом є календарний місяць, оплата здійснюється до 15 числа місяця, наступного за розрахунком. «Зелений» тариф станом становив 587,05 коп/кВт*год. 
Крім того, п. 4.10. цього договору передбачено, що у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії протягом 15 робочих днів місяця з моменту оформлення актів прийому - передачі електричної енергії в бухгалтерію, наступних за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
За період з 01.01.2022 по 21.09.2023 ОСОБА_1 надав енергії відповідачу за «зеленим» тарифом на суму 128 012,75 грн, з яких ТОВ «Енера Вінниця» сплатило 76 473,34 грн, заборгованість склала 52 086,16 грн. Після підписання акту взаємозвірки відповідач сплатив на рахунок позивача ще кошти, тому кінцева заборгованість на дату подання позовної заяви стала 19 847,06. 
Відповідач 21.11.2023 та 22.11.2023 сплатив позивачу 9 818,84 грн заборгованості за договором.
21.12.2023 ТОВ «Енера Вінниця» сплатило ОСОБА_1 решту заборгованості у сумі 513,51 грн.
Згідно з постановою від 30.01.2023 №153 визнано такою, що втратила чинність постанова НКРЕКП від 26.04.2022 №396 та зобов`язано оператора системи передачі забезпечити повну оплату ПУП вартості послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії наданої ПУП. За грудень 2022 кошти необхідно сплатити до 20.12.2023.
За період з листопада 2022 по листопад 2023 розмір пені склав 14 891,20 грн; за період 22.03.2022 по 19.11.2023 розмір 3 % річних склав 1 281,66 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається без виклику сторін в порядку частини першої статті 369 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Предметом позову є стягнення заборгованості з відповідача як постачальника універсальних послуг за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством.
Статтею 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України, серед яких зазначено Закон України «Про альтернативні джерела енергії». Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: 1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг; 2) правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку; 3) кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; 4) кодексом комерційного обліку; 5) правилами роздрібного ринку; 6) іншими нормативно-правовими актами. Правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором.
Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 72 частини 1 статті 1 цього Закону).
Згідно зі статтею 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» «зелений» тариф встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), генеруючих установках приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).
За частиною першою статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» приватні домогосподарства здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальнику універсальних послуг.
Відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує величину, визначену для відповідних категорій генеруючих установок приватних домогосподарств відповідно до частини двадцять третьої статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості.
Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 754/17518/15-ц, у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати КЦС від 23.01.2019 у справі № 355/385/19.
Суд першої інстанції правильно проаналізував в сукупності норми законодавства та матеріали справи, наявність у сторін договірних правовідносин щодо купівлі-продажу електричної енергії з кореспондуючими правами та обов`язками, які сторони не заперечують.
Матеріалами справи встановлено, що договір, який укладений між сторонами, не визнаний недійсним та не розірваний. А тому, відповідно до презумпції правомірності правочину укладений договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а його невиконання породжує негативні юридичні наслідки для сторони, яка ухиляється від належного їх виконання.
Так, у період з 01.01.2022 по 21.09.2023 ОСОБА_1 надав енергії відповідачу за «зеленим» тарифом на суму 128 012,75 грн, з яких ТОВ «Енера Вінниця» сплатило 76 473,34 грн, при цьому заборгованість склала 52 086,16 грн. Після підписання акту взаємозвірки відповідач сплатив на рахунок позивача ще кошти, тому кінцева заборгованість на дату подання позовної заяви склала 19 847,06 грн. 
Позовні вимоги щодо заборгованості за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством визнаються відповідачем частково, заборгованість в сумі - 19 333,55 грн ним оплачена уже після звернення позивача до суду та отримання відповідачем позову (а.с.58,68).
21.12.2023 ТОВ «Енера Вінниця» сплатило ОСОБА_1 решту заборгованості у сумі 513,51 грн (а.с.84).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.
Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання).
Відповідач не заперечує, що не виконав свої зобов`язання за укладеним з позивачем договором.
ТОВ «Енера Вінниця» погоджується з висновками місцевого суду про те, що заборгованість в сумі 19 847,06 грн. за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством» №146 повністю визнано та сплачено, не заперечує проти задоволення вимоги позивача щодо стягнення 3% річних в сумі 1 281,66 грн, та витрат на правову допомогу в сумі 3 000 грн, однак заперечує проти задоволення вимог про стягнення пені в сумі 14 891,20 грн. (за період з 20.11.2022 по 19.11.2023).
Відповідальність сторін у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за укладеними Договорами передбачається умовами укладених Договорів та чинним законодавством. 
У відповідності до пункту 5.11. розділу 5 укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 21090280 від 01.01.2019 якщо споживач не здійснив оплату за цим Договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. 
У разі порушення споживачем строків оплати постачальник має право вимагати сплату пені. 
Пеня нараховується за кожний прострочений день оплати за цим договором. 
Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що зазначається у комерційній пропозиції. 
У відповідності до пункту 5.1 розділу 5 укладеного між сторонами договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 146 визначено, що Постачальник несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію.
Пунктом 2.2. вказаного договору визначено, що Постачальник зобов`язаний сплачувати неустойку (пеню) у разі прострочення платежів за отриману електричну енергію, а пунктом 2.3. Споживач має право на оплату неустойки (пені) у разі прострочення платежів за отриману постачальником універсальних послуг за електричну енергію відповідно до умов цього договору. 
Пунктом 4.1. вказаного договору сторони визначили, що у разі неоплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Колегія суддів не приймає посилання відповідача на Закон України від 17.03.2021 № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Разом з тим, ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання у правовідносинах з ТОВ «Енера Вінниця» та не забезпечує товариству умови проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків. 
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надає ТОВ «Енера Вінниця» житлово-комунальні послуги, а їх правовідносини стосуються продажу товару, яким відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» є електрична енергія, отже норма Закону України від 17.03.2021 № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не розповсюджується на правовідносини сторін.
Також не приймаються посилання скаржника на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» із змінами (далі - Постанова №332), де зокрема, пунктом 5 рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії. При цьому відповідач сам зазначає, що учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду рекомендовано зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій. Отже вищевказана постанова носить лише рекомендаційний характер та не може бути підставою для відмови в стягненні пені.
Відповідач у своїй апеляційній скарзі також посилається на постанову НКРЕКП №413 від 26.04.2022, підпунктом 16 якої визначено наступне: зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування. 
Колегія суддів бере до уваги, що постанова НКРЕКП № 413 від 26.04.2022 не може розповсюджуватись на правовідносини сторін та бути застосована судом при розгляді цієї справи.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» регулятор здійснює державне регулювання шляхом: нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом. 
Отже Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинним законодавством України не надано повноважень на встановлення обмежень на нарахування та стягнення пені за договором.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19). 
Таким чином, суд у цій справі не може застосовувати постанови НКРЕКП від 30.01.2023, № 153 та від 26.04.2022, № 396, оскільки вони не відповідають пункту 1 частини другої статті 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
Так, відповідно до п. 4.10 Договору, у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії протягом 15 робочих днів місяця з моменту здачі оформлених актів прийому-передачі електричної енергії в бухгалтерію, наступних за розрахунковим, постачальник універсальних послуг зобов`язаний сплатити Споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. 
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Згідно з частиною першою статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. 
Отже чинним законодавством не передбачена можливість регулювання права та/або встановлення обмежень на стягнення неустойки підзаконним нормативно-правовим актом НКРЕКП. 
Верховний суд у своїх постановах (від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 24.10.2019 у справі № 761/14626/17 та у справі № 295/7219/16-а, від 16.04.2020 у справі № 804/330/17) дотримується правової позиції про те, що у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. 
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Пунктом 6.3 Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 01.01.2019, № 146 передбачено, що: «у разі внесення змін або скасування нормативно-правових актів, що регулюють відносини, пов`язані з передачею та постачанням електричної енергії, Сторони вносять в цей Договір відповідні зміни, які необхідні для усунення протиріч.
Відповідно до умов Договору Сторони дійшли згоди, що виключно зміни «зеленого» тарифу не потребують внесення змін до договору (п. 4.4. Договору) та розбіжності з технічних питань (7.1 Договору) регулюються зокрема Постановами НКРЕКП. Усі інші питання що стосуються правовідносин між сторонами потребують внесення змін до договору. 
Отже сторони не вносили жодних змін до Договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 01.01.2019 у тому числі щодо права нарахування неустойки. Більше того, жодна зі сторін Договору не пропонувала внесення таких змін.
Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично зводяться до незгоди з висновком суду про стягнення пені в сумі 14 891,20 грн, що передбачено умовами договору, який є чинним та не визнавався недійсним. Вони стосуються як власного тлумачення скаржником норм матеріального права, так і переоцінки доказів.
За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені за неналежне виконання зобов`язання за укладеним з позивачем договором.
Відповідно до статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача адвокатом Земляковим О. А. заявлено клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень.
17.03.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Земляков О. А. подав заяву, в якій просить стягнути з ТОВ «Енера Вінниця» на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 гривень.
Згідно положень частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. 
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Верховний Суд у своїй постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц дійшов висновку, що: «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».
Як слідує з матеріалів справи, відповідно до Договору про надання правової допомоги від 27.02.2024, № 27-02/2024, укладеного між адвокатом Земляковим О. А. та Клієнтом ОСОБА_1 , гонорар Адвоката при наданні правової допомоги щодо захисту інтересів ОСОБА_1 у Вінницькому апеляційному суді у справі № 127/35834/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року, встановлюється у фіксованому розмірі та складає 6 000 (шість тисяч) грн.
Таким чином, відповідно до умов Договору про надання правової допомоги від 27.02.2024, № 27-02/2024 позивач у зв`язку із розглядом апеляційної скарги ТОВ «Енера Вінниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року у справі № 127/35834/23 у Вінницькому апеляційному суді має сплатити та понесе витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц висловила позицію про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 ).
Отже вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).
Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ТОВ «Енера Вінниця» 22.03.2024 через систему «Електронний суд» подано до суду клопотання, яке містить заперечення щодо розміру гонорару представника позивача адвоката Землякова О. А.
Представник відповідача посилається на те, що дана справа не є складною, а тому розрахунки витрат на правову допомогу є завищеними, а гонорар адвоката у заявленому розмірі не відповідає критеріям співмірності з огляду на незначну суму і предмет спору у цій справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні
Дослідивши доводи заяви та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а також не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами на заявлену суму.
Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності, є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, адже вони поглинаються здійсненням адвокатом у суді першої інстанції аналогічних по суті дій.
Так, поданий до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Енера Вінниця» є аналогічним відповіді на відзив ТОВ «Енера Вінниця», яку представник позивача адвокат Земляков О. А. подав до суду першої інстанції, отже складання відзиву та заяви про стягнення понесених судових витрат від 17.03.2024 не потребувало значних зусиль та тривалого часу для їх складання, особливо для фахівця в галузі права.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення заяви представника позивача адвоката Землякова О. А. та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2024 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий                                                          Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                   І. М. Стадник 

                                                         В. В. Сопрун