ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 року          м.Дніпро         Справа №  908/3413/21 (908/2262/22)
Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:  Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 (суддя Ніколаєнко Р.А.)

у справі № 908/3413/21 (908/2262/22)
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю Техно Буд Рітейл 
до відповідача-2 - ОСОБА_2 
до відповідача-3 - Товариства з обмеженою відповідальністю Яворина Едванс
третя особа-1 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -  ОСОБА_3 
третя особа-2 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідович 
третя особа-3 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державний реєстратор Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенко Валерій Миколайович
третя особа-4 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Наталія Григорівна 
про визнання недійсними рішення загальних зборів та правочинів про перехід права власності на нерухоме майно, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення речових прав
в межах справи № 908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Техно Буд Рітейл 

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Техно Буд Рітейл”.
10.11.2022 до Господарського суду Запорізької області в межах зазначеної справи №908/3413/21 надійшов позов (в редакції заяви б/н від 11.12.2023) ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 подано заяву (б/н від 07.11.2022) про забезпечення позову, в якій просить:
- накласти арешт та заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо набуття, зміни, припинення прав та обтяжень відносно наступного нерухомого майна: земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- накласти арешт та заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо набуття, зміни, припинення прав та обтяжень відносно наступного нерухомого майна: фабрики по виробництву м`яких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218234532218, розташованої за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вулиця Ватутіна, 106. 
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 (з урахуванням ухвали господарського суду Запорізької області від 19.12.2023 про виправлення описки) у справі №908/3413/21 (908/2262/22) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (б/н від 07.11.2022) задоволено частково. 
Накладено арешт на нерухоме майно: земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Накладено арешт на нерухоме майно: фабрику по виробництву м`яких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218234532218, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вулиця Ватутіна,  106.
В іншій частині заяву відхилено.  
Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Запорізької області:
- доводи позивача, якими мотивовано забезпечення позову, ґрунтуються виключно на його припущеннях, що жодним чином не обґрунтовані належними доказами, які б доводили, що власник оспорюваного майна наразі вживає заходів щодо його відчуження, та не є безумовною умовою для забезпечення позову. Вчинення ТОВ «Яворина Едванс» дій, що підтверджують можливе ухилення від виконання зобов`язань, позивачем не доведено;
- вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів;
- заявником до заяви не додано жодних доказів вчинення ТОВ «Яворина Едванс» дій, які б свідчили про намір Товариства ухилитися від виконання судового рішення.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду. 
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
22.05.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача-3 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було задоволено судом ухвалою від 27.05.2024, що була отримана заявником в системі Електронний суд.
27.05.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін. 
Інші учасники справи не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзив на апеляційну скаргу.
Згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання 30.05.2024 з`явився представник позивача. Відповідач-3 (апелянт), будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, уповноваженого представника не направив, на зв`язок не вийшов, до відеоконференції не приєднався, про причини неявки суд не проінформував. Не з`явилися й інші учасники справи, хоч були належним чином повідомлені про судове засідання та обставини його проведення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України»  (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Так, апеляційне провадження у даній справі здійснюється на підставі поданої ТОВ «Яворина Едванс» апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України. 
Жодних доповнень до апеляційної скарги протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.
Колегія суддів зауважує, що скаржник як учасник судового процесу, не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні 30.05.2024 будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, як безпосередньо в залі суду, так і в режимі відеоконференції.
Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17. 
Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, а також враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, з огляду на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників відповідача-3 (апелянта) та інших нез`явившихся осіб.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Представник позивача в судовому засіданні 30.05.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № №908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Техно Буд Рітейл”, 69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 64Д, код ЄДРПОУ 30770148.
10.11.2022 до Господарського суду Запорізької області в межах зазначеної справи №908/3413/21 надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ “Техно Буд Рітейл” та ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень державного реєстратора та правочинів боржника в порядку статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, в якому Заявник просить: 
1) визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл", код ЄДРПОУ 30770148), оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4;
2) визнати недійсним Договір іпотеки від 26.10.2021, укладений між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель, РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ 30770148, після  перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл"), посвідчений приватним нотаріусом Київського      міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, зареєстрований в реєстрі за № 813;
3) визнати недійсним Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 870, виданий 05.11.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем;
4) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61397390 від 05.11.2021 14:52:22, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем та припинити  речове  право   ОСОБА_2  (РНОКПП   НОМЕР_1 )  на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею 0,881 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
5) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61396485 від 05.11.2021 14:36:20, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем та припинити   речове   право    ОСОБА_2 (РНОКПП   НОМЕР_1 )  на  об`єкт нерухомого майна - фабрику по виробництву м`яких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:   218234532218, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою від 13.11.2023 Господарський суд Запорізької області у складі судді Ніколаєнка Р.А. прийняв позовну заяву ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів боржника, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення речових прав до розгляду в межах справи № 908/3413/21 про банкрутство ТОВ "Техно Буд Рітейл", відкрив провадження у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) з розгляду позову, ухвалив розглядати позов за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства, за клопотанням Позивача залучив до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Київського МНО  Черняка Андрія Леонідовича, підготовче засідання призначив на 12.12.2023, 11.00. 
Також ухвалою від 13.11.2023 суд зобов`язав невідкладно направити суду оригінал позовної заяви (б/н від 07.11.2022) з додатками, серед яких значилася в тому числі заява  про забезпечення позову (матеріали справи містили лише копію позовної заяви та не містили додатків до неї у зв`язку з їх поверненням Позивачу), надати актуальну позицію по заяві про забезпечення позову. 
Позивач вимоги зазначеної ухвали виконав, з клопотанням Позивача про долучення документів (б/н від 16.11.2023) суд отримав оригінал позовної заяви з додатками, одним з яких є заява про забезпечення позову. 
Позивач на дату призначеного засідання подав суду:
- додаткове обґрунтування заяви по забезпечення позову ОСОБА_1 (б/н від 11.12.2023);
- заяву про зміну предмета позову, залучення співвідповідача та третіх осіб до участі у справі (б/н від 11.12.2023);
- клопотання про витребування доказів (б/н від 11.12.2023). 
Суд, задовольнивши заяву Позивача про зміну предмета позову, залучення співвідповідача та третіх осіб до участі у справі (б/н від 11.12.2023), прийняв до розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в редакції заяви б/н від 11.12.2023, згідно з якою ОСОБА_1 фактично доповнив первісні позовні вимоги  за п. 1), 2), 3), 4), 5) новими позовними вимогами такого змісту:
6) визнати недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_2 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) земельної ділянки площею 0,0881 га, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 232699432218 та фабрики по виробництву м`яких меблів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 218234532218, оформлений Актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" від 29.06.2023, зареєстрований в реєстрі за № № 603, 604; 
7) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314334 від 05.07.2023 11:31:57, прийняте державним реєстратором Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенком Валерієм Миколайовичем та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) на земельну ділянку кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
8)  скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314782 від 05.07.2023 від 05.07.2023 11:43:03, прийняте державним реєстратором Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенком Валерієм Миколайовичем та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) на фабрику по виробництву м`яких меблів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вулиця Ватутіна, 106, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 218234532218.
Також за клопотанням Позивача суд залучив до участі у справі нового співвідповідача -  Товариство з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831, 07302, Київська область, Вишгородська область, місто Вишгород, вулиця Ватутіна, будинок 106), а також  третіх осіб,  які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - державного реєстратора Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенка Валерія Миколайовича (08129, Київська область, Бучанський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Ярослава Мудрого, 1А) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородську Наталію Григорівну (01135, м.Київ, вул. Дмитрівська, буд. 80, прим. 8). 
Також, суд розглянув по суті заяву Позивача про забезпечення позову (б/н від 07.11.2022), з цього приводу вирішив оформити ухвалу окремо.      
Судом встановлено, що позовна заява подана згідно зі ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено, що господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів.
В обґрунтування первісно заявлених вимог Позивач пояснив, що в ході процедури банкрутства йому стало відомо, що 26.10.2021 між ОСОБА_2 та ТОВ «Яворина Бетріб» (колишнє найменування ТОВ «Техно Буд Рітейл») був укладений договір іпотеки щодо спірного майна, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. (зареєстрований в реєстрі за № 813). Зазначив, що не дивлячись на те, що станом на 04.06.2021 існувало рішення суду про стягнення з Боржника - ТОВ "Техно Буд Рітейл" на користь ОСОБА_1 (Позивач) грошових коштів у розмірі більше ніж 2 млн. грн, Боржником 26.10.2021 вчинено  правочин  з передачею своїх активів в заставу (іпотеку) за грошові зобов`язання третьої особи, пов`язаної з Боржником, – ОСОБА_3 , частка якої у статутному капіталі ТОВ "Техно Буд Рітейл" становить 60,19%, а потім на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.11.2021 реєстр.№ 870 ОСОБА_2 набув право власності на спірні об`єкти нерухомого майна.
В обґрунтування доповнення позовних вимог, а також й в обґрунтування залучення співвідповідача Позивач зазначив, що до моменту проведення підготовчого засідання у даній справі йому стало відомо, що 03.07.2023 відбувся перехід права власності на спірні земельну ділянку та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ 44256831) внаслідок передання цього майна ОСОБА_2  в якості  внеску до статутного капіталу зазначеного Товариства на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ "Яворина Едванс" від 29.06.2023.
Обставини переходу права власності на спірні об`єкти – земельну ділянку РНОНМ 232699432218 та фабрику по виробництву м`яких меблів, РНОНМ 218234532218 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
В заяві про забезпечення позову (б/н від 07.11.2022) Позивач просив:
- накласти арешт та заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо набуття, зміни, припинення прав та обтяжень відносно наступного нерухомого майна: земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- накласти арешт та заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо набуття, зміни, припинення прав та обтяжень відносно наступного нерухомого майна: фабрики по виробництву м`яких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218234532218, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування наявності підстав для забезпечення позову Позивач навів, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Боржника - ТОВ «Техно Буд Рітейл» у сумнівний період, імовірно з метою ухилення від задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на майно Товариства, тому існує ризик того, що після відкриття провадження по справі за позовною заявою кредитора ОСОБА_1 про визнання правочинів Боржника недійсними та скасування державної реєстрації переходу прав на спірне нерухоме майно від Боржника до ОСОБА_2 , останній, усвідомлюючи можливість втрати майна, здійснить дії, спрямовані на його відчуження, внаслідок чого Позивач буде вимушений повторно звертатися до суду із новим позовом про визнання недійсними правочинів щодо відчуження нерухомого майна та скасування відповідних реєстраційних дій.
У наданих на засідання 12.12.2023 додаткових письмових обґрунтуваннях заяви про забезпечення позову Позивач відзначив, що отримавши позовну заяву та заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2  (Відповідач-2), з метою ускладнення повернення активів до власності Боржника, здійснив подальше його відчуження, передавши в якості внеску до статутного капіталу ТОВ “Яворина Едванс”. Вважає, що ризики утруднення виконання рішення та повернення спірного майна не зникли, а навпаки підтвердилися й існують побоювання у недобросовісній поведінці нового власника майна - ТОВ “Яворина Едванс”, який є напряму пов`язаним з попереднім власником цього майна. 
Позивач представив протокол загальних зборів учасників ТОВ “Яворина Едванс” від 27.06.2023, згідно з яким частка ОСОБА_2 у статутному капіталі цього Товариства дорівнює 1299934,25 грн, що становить 99,65% від загальної участі. 
Зважаючи на предмет позову та враховуючи викладені вище обставини щодо переходу права власності на спірне майно, про які зазначив Позивач та підтвердив поданими доказами, господарський суд дійшов висновку, що заявлені заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкти нерухомого майна - земельну ділянку та фабрику по виробництву м`яких меблів, відносно яких заявлені позовні вимоги, є обґрунтованими та адекватними, узгодженими із змістом заявлених вимог, а невжиття таких заходів може ускладнити ефективний захист, поновлення порушених прав Позивача, утруднити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.  
Водночас, суд не знайшов підстав для задоволення заяви Позивача в частині вжиття заходів забезпечення шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо набуття, зміни, припинення прав та обтяжень відносно нерухомого майна - земельної ділянки реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232699432218 та фабрики по виробництву м`яких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218234532218.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Апеляційний суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011). 
Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).
Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20). 
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі № 917/1274/19).
Слід зауважити, що за загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. 
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 20.04.2018 у справі № 914/1475/17 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. 
З урахуванням наведеного, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 904/4982/21.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. 
Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.
Відтак, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем(ами) дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20). 
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 , як кредитором ТОВ “Техно Буд Рітейл” до Господарського суду Запорізької області подано позовну заяву від 07.11.2022, в якій він просив суд: 
1) Визнати недійсним рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю “Яворина Бетріб” (після перейменування - ТОВ “Техно Буд Рітейл”, код ЄДРПОУ: 30770148) оформлене протоколом Загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4; 
2) Визнати недійсним Договір іпотеки від 26.10.2021, укладений між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель, РНОКПП: НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Яворина Бетріб” (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ: 30770148, після перейменування - ТОВ “Техно Буд Рітейл”) посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 813;
3) Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл» (код ЄДРПОУ: 30770148) об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
4) Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл» (код ЄДРПОУ: 30770148) об`єкт нерухомого майна – фабрику по виробництву м`ягких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218234532218, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою для звернення із вказаним позовом до суду стали такі обставини.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство № 908/3113/21, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Стецину Ігоря Володимировича (свідоцтво № 1088 від 06.06.2013 року, адреса: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7, офіс 414). 
Відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.05.2022 року у справі № 908/3413/21 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_1 до ТОВ “ТЕХНО БУД РІТЕЙЛ” на суму 4962,00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 2 711 212,28 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів. Після цього, ОСОБА_1 стало відомо, що 26.10.2021 між ОСОБА_2 та ТОВ «Яворина Бетріб» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. (зареєстровано в реєстрі за № 813).
Заявник вважає, що не дивлячись на те, що 04.06.2021 було винесено рішення суду про стягнення з ТОВ “Техно Буд Рітейл” на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2711212,28 грн., боржником було укладено правочину з передачею його єдиного активу під іпотеку ОСОБА_2 , без відповідних майнових дій вказаної особи. 
З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05.11.2021 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.11.2021 № 870 ОСОБА_2 набув право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку 3221810100:01:022:0101 та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61397390 від 05.11.2021 та № 61396485 від 05.11.2021 (приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л.). 
Таким чином, боржник ТОВ “Техно Буд Рітейл” (на момент укладення Договору іпотеки та майнової поруки ТОВ «Яворина Бетріб») взяло на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог, внаслідок чого право власності Товариства на об`єкти нерухомого майна перейшло до третьої особи.
За твердженням заявника, укладення вказаних правочинів та фактичне виведення нерухомого майна з власності боржника, призвело до неможливості задоволення вимог кредиторів та неплатоспроможності боржника. Такі дії свідчать про намір ухилення від розрахунків із кредиторами та були спрямовані на завдання шкоди кредиторам. 
З метою ефективного захисту прав позивача, ОСОБА_1 до Господарського суду Запорізької області разом із позовом було подано заяву про забезпечення позову від 07.11.2022 шляхом накладення арешту на спірні об`єкти нерухомості, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також фабрику по виробництву м`ягких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218234532218, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначав, що враховуючи, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння боржника – ТОВ «Техно Буд Рітейл» у сумнівний період, імовірно з метою ухилення від задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на майно Товариства, існує ризик того, що після відкриття провадження по справі за заявою кредитора про витребування майна з чужого незаконного володіння, гр. ОСОБА_2 усвідомлюючи можливість втрати даного майна, здійснить дії спрямовані на його відчуження з метою ускладнення виконання рішення суду в частині витребування майна з його незаконного володіння.
Адже у разі такого відчуження та проведення відповідних реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна позивач буде вимушений повторно звертатися до суду із позовом про скасування відповідних реєстраційних дій.
Враховуючи викладене, вбачається наявність зв`язку між зазначеним заходом забезпечення позову у вигляді арешту і предметом спору, а зважаючи на підстави позову не застосування відповідного виду забезпечення позову може в подальшому спричинити труднощі з виконання судового рішення та відновлення порушеного права позивача у випадку задоволення позовних вимог. 
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 звернула увагу, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Відповідно суд констатує, що у випадку відчуження майна та невжиття заходів забезпечення позову шляхом його арешту позивач не зможе захистити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. 
Оскільки метою забезпечення позову є упередження можливих дій відносно нерухомого майна, що є предметом позовних вимог, що призведуть до ускладнення або взагалі неможливості виконання майбутнього судового рішення та ефективного поновлення порушених прав кредиторів у справі про банкрутство, видається правильним висновок, з яким погоджується апеляційний суд, про необхідність у накладенні арешту на спірне майно.
Колегія суддів звертає увагу на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22, де зауважено на тому, що вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. 
Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/8671/22, від 20.04.2023 у справі № 914/3316/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 09.06.2023 у справі № 37з-23. 
Виконання в майбутньому судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у відповідача-3 нерухомого майна, яке є безпосередньо пов`язаним із предметом спору (наявності зареєстрованих прав на нього), а його арешт має на меті збереження статусу власника для правильного визначення складу сторін спору, а саме відповідача.
Вказане сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню в подальшому рішення суду у разі задоволення вказаних вище позовних вимог без необхідності нового звернення до суду або ж доповнення позову новими обставинами, заміни відповідача тощо, що не сприятиме швидкому розгляду справи та дотриманню розумних строків.
При цьому сама по собі наявність у ТОВ “Яворина Едванс” спірного майна та відсутність будь-яких обтяжень (за наявності судового спору) створює значний об`єктивний та обґрунтований ризик його відчуження відповідачем-3 задля уникнення негативних наслідків для себе.
Судом враховується, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що 03.07.2023 відбувся перехід права власності на земельну ділянку 3221810100:01:022:0101 та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Яворина Едванс” (код 44256831). 
Згадане майно було передано ОСОБА_2 до ТОВ “Яворина Едванс” на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ “Яворина Едванс” від 29.06.2023. 
Згідно цього Акту ОСОБА_2 передав та ТОВ “Яворина Едванс” прийняли, як внесок до Статутного капіталу ТОВ “Яворина Едванс” наступне нерухоме майно: земельну ділянку 0,0881 га, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 03.07.2023 проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ “Яворина Еданс” - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314334 від 05.07.2023, індексний номер: 68314782 від 05.07.2023, видавник ОСОБА_4 , Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області. 
Таким чином, отримавши позовну заяву ОСОБА_1 та заяву про забезпечення позову, відповідач 2 - ОСОБА_2 здійснив подальше його відчуження на користь ТОВ “Яворина Едванс”, засновником якого він був.
Викладені обставини призвели до необхідності подання ОСОБА_1 до суду заяви про зміну предмету позову, залучення співвідповідачів та третіх осіб до участі у справі, що, як вже було зазначено вище, була задоволена судом.
При цьому за подання даної заяви про зміну предмету позову, внаслідок подальшого відчуження гр. ОСОБА_2 спірного майна, ОСОБА_1 був вимушений додатково сплатити судовий збір в розмірі 6 441,60 грн, що не сприяє виконання завдань господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб (ч. 1 ст. 2 ГПК України).
Суд констатує, що зазначені в заяві про забезпечення позову від 07.11.2022 ризики того, що ОСОБА_2 усвідомлюючи можливість втрати спірного майна (вибуття з під його контролю), здійснить дії спрямовані на його відчуження з метою ускладнення виконання рішення суду в частині витребування майна з його незаконного володіння, фактично підтвердилися, чим спростовуються твердження апелянта про протилежне, а саме що заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях, оскільки не містить обґрунтованих мотивів та посилань не докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову.
Також, колегія суддів приймає до уваги, що в разі задоволення позову ОСОБА_1 та повернення спірного нерухомого майна у власність боржника, активи ТОВ “Техно Буд Рітейл” можуть бути істотним чином збільшені. За рахунок вказаного майна в подальшому виникає можливість здійснити погашення грошових вимог кредиторів (повністю або частково) та можливо навіть відновити платоспроможність ТОВ “Техно Буд Рітейл”, що є одним з головних завдань процедури банкрутства.
Крім того, у випадку арешту нерухомого майна, самі об`єкти залишаються у власності відповідача-3, а у майбутньому такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.
Отже, немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову як арешт призведе до невиправданого обмеження прав відповідача-3 чи третіх осіб, оскільки за ним зберігаються права володіння та користування, а можливість розпоряджатися обмежується лише на певний час.
А тому, з огляду на вищевикладене судом відхиляються аргументи скаржника у відповідній частині скарги.
Необхідно також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 143 ГПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим, а згідно ч. 1 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Тобто відповідач-3 не позбавлений права та можливості звернутися до суду з відповідним клопотанням, довівши суду наявність обставин, з якими пов`язується можливість заміни заходу забезпечення позову іншим або взагалі відсутність підстав чи подальшої потреби у їх застосуванні.
Отже, доводи апеляційної скарги, вичерпна оцінка яким була надана вище по тексту постанови, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових та фактичних підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не довів порушення судом норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування оскаржуваної ухвали.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 ГПК України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) - без змін.
Розподіл судових витрат (судового збору) здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Керуючись статтями 13, 74, 86, 137-141, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано  10.06.2024 

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Л.А. Коваль 

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко