ПОСТАНОВА                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                           
                                                                                                                
12 червня 2024 року                                           
м. Київ
 
справа № 233/4821/20
провадження № 61-3987св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                 Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - адвокат Оверковський Костянтин Володимирович, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2024 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М., Тимченко О. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
26 жовтня 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC00001470565 від 03 березня 2018 року у розмірі                  36 343,63 грн. 
Позов мотивованотим, що 03 березня 2018 року  ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою складання кредитного договору № SAMABWFC00001470565 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг кредитного ліміту відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 28 вересня 2020 року має заборгованість в розмірі 36 343,63 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у в сумі 16 371,00 грн, заборгованість по відсоткам в сумі 19 972,63грн.
Заочнимрішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC00001470565 від 03 березня 2018 року у розмірі 36 343,63 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 у серпні 2023 року звернулась до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області  із заявою про перегляд заочного рішення.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від                      04 вересня 2023 рокузаяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року у справі № 233/4821/20 за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року скасовано. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2023 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC00001470565 від 03 березня 2018 року у розмірі 36 343,63 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив із наявності підстав для задоволення позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернулася до суду з апеляційною скаргою на нього.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2023 року відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.
При цьому апеляційний суд зазначив, що оскарження заочного рішення відповідачем в загальному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення, тобто відповідач, не може оскаржити рішення в апеляційному порядку, оминаючи стадію перегляду заочного рішення судом, який його ухвалив, відповідно до вимог статті 284 ЦПК України.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19 березня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Оверковського К. В. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2024 року.
 
В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції постановлена ухвала з порушенням норм процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
22 квітня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Встановлено, що у лютому 2024 року відповідачка ОСОБА_1 в загальному порядку звернулась з апеляційною скаргою на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2023 року.
Відмовляючи ухвалою від 11 березня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України, Дніпровський  апеляційний суд мотивував це тим, що апеляційну скаргу відповідачкою подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.
При цьому апеляційний суд зазначив, що оскарження заочного рішення відповідачем в загальному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення, тобто відповідач не може оскаржити рішення в апеляційному порядку, оминаючи стадію перегляду заочного рішення судом, який його ухвалив, відповідно до вимог статті 284 ЦПК України.
З таким висновком суду апеляційної інстанції Верховний Суд не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.
Глава 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення. 
 
Так, відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
Статтею 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Тлумачення статей 284, 287, 288 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ЦПК України передбачає дві форми перегляду заочного рішення: загальну (перегляд в апеляційному порядку) та спеціальну (перегляд судом, який виніс заочне рішення, за заявою відповідача). При цьому оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 25 березня 2019 року у справі № 462/3542/16-ц (провадження № 61-7677св18), від 12 червня 2019 року у справі № 308/8618/17 (провадження № 61-23208св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 369/1534/18 (провадження № 61-47851св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 488/3949/16-ц (провадження № 61-3498св20), від 22 липня 2020 року у справі № 760/13894/14-ц (провадження                № 61-19413св19), від 25 листопада 2020 року у справі № 345/3838/14-ц (провадження № 61-11936св20).
Колегією суддів Верховного Суду встановлено, що апеляційний суд порушив вищенаведені норми процесуального права, у зв`язку з чим дійшов неправильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки аналіз матеріалів справи свідчить про те, що відповідачка зверталась до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, судом першої інстанції повторно прийнято заочне рішення про задоволення позовних вимог, а тому відповідачка правомірно на загальних підставах звернулась до суду апеляційної інстанції про перегляд повторного заочного рішення.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 
При таких обставинах, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції  підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник- адвокат Оверковський Костянтин Володимирович, задовольнити.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 березня 2024 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов