П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/1845/23	

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
повний текст судового рішення
складено 28.08.2023, м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України, а саме: 
- визнання протиправним і скасування рішення № 51034300016095 від 07 жовтня 2022 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_3 ;
- зобов`язання надати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення № 51034300016095 від 07 жовтня 2022 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Туреччини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
- зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 07 червня 2021 року про надання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  дозволу на імміграцію в Україну неповнолітньої особи з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин міграційним органом правомірно прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_4 дозволу на імміграцію в Україну.
При цьому, на переконання апелянта, неможливість підтвердження правомірності факту набуття ОСОБА_1 права на імміграцію в Україну є єдиною та достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну його сину - ОСОБА_4 .

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу міграційного органу, у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин ОСОБА_4 безпідставно відмолено у видачі дозволу на імміграцію в Україну.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2012 року ОСОБА_1 отримав посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 безстроково в Україні.
Згідно копії свідоцтва про народження № 3033 від 02 жовтня 2020 року батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
При цьому, 07 червня 2021 року ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 звернулися до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. 
До поданої заяви долучено копію паспорту ОСОБА_6 НОМЕР_2 з апостилем та перекладом, копію свідоцтва про народження № 3033 від 02 жовтня 2020 року з апостилем, копію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 безстроково, копію паспорту НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 з апостилем та перекладом, нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 про надання згоди на імміграцію із Турецької Республіки до України свого сина за № 545, копію посвідчення особи № НОМЕР_4 , що має апостиль та переклад, нотаріально посвідчену та перекладену згоду ОСОБА_8 про імміграцію сина ОСОБА_2 , копію консультативного висновку спеціаліста відносно ОСОБА_2 , копію посвідчення особи   № НОМЕР_5 виданого на ім`я ОСОБА_2 з перекладом, копію листа Генерального консульства Турецької Республіки в м. Одеса про підтвердження особи власника посвідчення особи № НОМЕР_5 , копію нотаріально засвідченої згоди ОСОБА_9 стосовно дозволу на реєстрацію місця проживання громадянина Турецької Республіки ОСОБА_3 , копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копію паспорту громадянина України ОСОБА_9 , копію довідки про реєстрацію місця проживання особи. 
В свою чергу, 07 жовтня 2022 року начальником Головного управління ДМС в Одеській області затверджено висновок про розгляд заяви громадянина Туреччини ОСОБА_3 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну,яким вирішено провадження за заявою громадянина Туреччини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинити та в наданні дозволу на імміграцію відмовити. 
Тому, 07 жовтня 2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення № 51034300016095 від 07 жовтня 2022 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Туреччини ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з правомірністю прийнятого міграційним органом рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як міграційним органом не доведено правомірності свого рішення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про імміграцію» визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.
Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку для батьків, чоловіків (дружин) іммігранта та його неповнолітніх дітей.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.
Між тим, Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (далі Порядок № 1983).
В свою чергу, згідно п. 12 Порядку № 1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби; проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
Згідно п. 16 Порядку № 1983, у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
Згідно п. 21 Порядку № 1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області «Про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну» № 51034300016095 від 07 жовтня 2022 року.
В даному випадку, неповнолітньому ОСОБА_4 , який є громадянином Турецької Республіки, відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію» (наявність інших випадків, передбачених законами України).
В свою чергу, фактичною підставою для прийняття зазначеного рішення є висновок Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про те, що батько ОСОБА_2 , який має дозвіл на імміграцію в Україну, отримав відповідний дозвіл без наявності законних підстав.
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги міграційного органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, як зазначено вище, ОСОБА_3 у межах спірних правовідносин звернувся до міграційного органу за отриманням дозволу на імміграцію в Україну, так як він є неповнолітнім сином ОСОБА_1 , який має дозвіл на імміграцію в Україну.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого ОСОБА_1 , а тому такий дозвіл вважається дійсним на момент прийняття оскаржуваного рішення.
При цьому, враховуючи наявність у батька ОСОБА_2 чинного дозволу на імміграцію в Україну, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 безпідставно відмовлено у видачі дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію».
З іншого боку, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що міграційним органом сформовано помилковий висновок щодо безпідставності документування ОСОБА_1 дозволом на імміграцію в Україну за наслідком встановлення факту наявності у нього в Україні та Туреччині двох дружин, оскільки згідно наданого до суду рішення сімейного суду від 25 листопада 2010 року, ОСОБА_1 розлучено з матір`ю ОСОБА_2 – ОСОБА_10 (а.с. 35 - 41). 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.
Між тим, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти дні

           Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
           Судді	  	О.В. Єщенко    А.В. Крусян