УХВАЛА

15 квітня 2024 року 
м. Київ

справа № 240/21329/20
адміністративне провадження № К/990/12437/24 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Приватного підприємства «Альянс» на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №240/21329/20 за первісним позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до Приватного підприємства «Альянс» про стягнення податкової заборгованості та зустрічним позовом Приватного підприємства «Альянс» до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:
В грудні 2020 року позивач, Головне управління ДПС у Житомирській області звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просило стягнути з рахунків у банках, що обслуговують платника податків Приватного підприємства «Альянс» податковий борг у сумі 83336,86 грн, який виник у зв`язку з несвоєчасною сплатою ПП «Альянс» самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток, штрафних санкції, застосованих згідно податкових повідомлень-рішень №0017385412 від 23.04.2018, №0034345412 від 17.04.2019, №0036345404 від 09.04.2020 та з урахуванням пені у розмірі 40079,46 грн нарахованої відповідно до статті 129 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись з позовними вимогами за первісним позовом, Приватне підприємство «Альянс» подало зустрічний позов, у якому просило визнати недійсними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.04.2018 №0017385412, від 17.04.2019 №0034345412, від 09.04.2020 №0036345404 про нарахування ПП «Альянс» штрафу з податку на прибуток на загальну суму 7249,40 грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 відмовлено у задоволенні первісного позову про стягнення податкового боргу, задоволено зустрічний позов визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.04.2018 №0017385412, від 17.04.2019 №0034345412, від 09.04.2020 №0036345404. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області задоволено повністю. Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.07.2021 скасовано. Ухвалено нове рішення. Адміністративний позов Головного управління ДПС у Житомирській області задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Альянс» податковий борг у сумі 83336,86 грн. У решті позову відмовлено. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства «Альянс».
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Приватного підприємства «Альянс» на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №240/21329/20.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;/
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Верховний Суд зауважує, що касаційну скаргу подано втретє, раніше подані касаційні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 03.07.2023, від 06.03.2024 через відсутність належного викладення підстав касаційного оскарження.
Вчергове подана касаційна скарга є ідентичною попереднім, фактично тим самим документом №20 від 14.06.2023 з відповідними відмітками про реєстрацію касаційної скарги від 20.06.2023 за №К/660/21989/23, від 05.03.2024 за №К/990/8689/24, та не містить підстав касаційного оскарження. Додатково скаржником надіслано пояснення до касаційної скарги №25 від 25.03.2024, де вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, вчинено покликання на пункт 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №820/3543/17, від 05.07.2019 у справі №820/11541/13-а, від 29.01.2019 у справі №820/495/18, від 05.06.2018 у справі №824/760/17-а, від 10.05.2018 у справі №820/3544/17.
Також скаржником зауважено, що Сьомий апеляційний адміністративний суд не мав права посилатись на постанови Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №2а-10115/12/1370 та від 05.03.2021 у справі №804/2073/17, оскільки по вказаним справам не давалась оцінка застосування вимог статті 102 Податкового кодексу України.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. 
Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що кошти, які сплачувалися для погашення податкових зобов`язань ПП «Альянс» зараховувались не в погашення поточних платежів з податку на прибуток за 2017, 2018, 2019 роки відповідно, а спрямовувались в рахунок погашення податкового боргу ПП «Альянс» попередніх періодів. У випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених статтею 126 Податкового кодексу України у залежності від терміну затримки. При цьому суд покликався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.05.2020 у справі №2а-10115/12/1370 та від 05.03.2021 у справі №804/2073/17.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду, цитування норм Податкового кодексу України, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Верховний Суд зауважує, що невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано та не обґрунтовано такі підстави касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Приватного підприємства «Альянс» на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №240/21329/20 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва