УХВАЛА
 
20 травня 2024 року
м. Київ
справа № 607/9021/22
провадження № 61-1404ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу Міністерства фінансів України на постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Міністерства фінансів України про стягнення моральної шкоди, 3% річних та інфляційних втрат, що пов`язано з простроченням виконання грошового зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, ГУ Державної казначейської служби в Тернопільській області, ГУ Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Міністерства фінансів України про стягнення компенсації моральної шкоди, 3 % річних та інфляційних втрат.
Мотивуючи тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2022 року у справі № 607/19538/21, яке набрало законної сили 18 квітня 2022 року, з Державної казначейської служби України на його користь стягнуто 295 000 грн компенсації за моральну шкоду, спричинену незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду.
20 травня 2022 року видано виконавчий лист, який 30 травня 2022 року позивачем подано до ГУ Казначейської служби України в м. Тернопіль разом із заявою про стягнення коштів з державного бюджету. 
Однак, на час звернення з позовом до суду, судове рішення у справі № 607/19538/21 не виконано, кошти позивачу у порядку безспірного списання з державного бюджету не перераховані.
У зв`язку з тривалим невиконанням остаточного рішення суду з вини посадових осіб Державної казначейської служби України, за дії яких держава несе відповідальність, позивач зазнав душевних страждань.
Тому позивач просив суд стягнути на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн, а також на підставі частини другої статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, починаючи з 19 квітня 2022 року і до моменту виконання судового рішення.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції від 20 квітня 2023 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат й ухвалено, в цій частині, нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 24 971,38 грн та 3 % річних у розмірі 11 007,95 грн. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відмовлено. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації моральної шкоди залишено без змін.
30 січня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав заяву про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року за нововиявленими обставинами. Мотивуючи тим, що 12 січня 2024 року на його електронну адресу надійшла відповідь Державної казначейської служби України, з якої вбачається, що 23 листопада 2023 року здійснено перерахування грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 у розмірі 295 000 грн на виконання виконавчого листа, виданого Тернопільський міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/19538/21. 
Зазначав, що вказана обставина має істотне значення для визначення періоду, за який слід нараховувати 3% річних та інфляційних втрат. Однак, на момент розгляду справи апеляційним судом ні ОСОБА_1 , ні його представникові не було відомо про перерахування вказаних коштів, оскільки він не отримував повідомлення від банку про зарахування цих грошових коштів.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено. Постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року змінено й зменшено суму стягнутих з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3% річних з 11 007,95 грн до 10 280,55 грн. В іншій частині постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року залишено без змін.
26 квітня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, Міністерство фінансів України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргу, в якій просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року, зазначене судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивовано тим, що повний текст постанови Тернопільського апеляційного суду від 04 березня 2024 року заявником отримано 14 березня 2024 року, додаючи до касаційної скарги, окрім іншого, копію довідки про набрання постановою від 04 березня 2024 року у цій справізаконної сили, що адресовано заявнику, хоча вказане судове рішення заявником не оскаржується. Однак суду не надано доказів щодо дати первинного отримання заявником копії постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у  такому його елементі як правова визначеність.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судового рішення, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, у тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.
Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 272 ЦПК України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Заявником не надано доказів на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу, у передбачений ЦПК України строк, з огляду на тривалість пропущеного строку.
Заявник зобов`язаний слідкувати за рухом справи, оскільки обов`язок дотримання строку подання касаційної скарги, передбаченого статтею 390 ЦПК України, покладено саме на учасника справи.
Отже, на підтвердження наведених обставин, у разі пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, заявник має надати відповідні докази в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути, наприклад: поштовий конверт з трек-номером поштового відправлення, довідка із суду щодо дати первинного надіслання (отримання/неотримання) заявнику копії судового рішення апеляційного суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави та надати до суду разом із відповідними доказами.
Звернення до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики при реалізації права на справедливий суд, передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, відтак такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності намірів забезпечення права на оскарження судового рішення.
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Визнати наведені Міністерством фінансів України підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.
Касаційну скаргу Міністерства фінансів України на постанову Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року залишити без руху. 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.  
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                        О. М. Осіян