ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 березня 2024 року
м. Київ
справа № 216/5793/22
провадження № 51-6861 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника (у режимі відеоконференції)                    ОСОБА_6 ,
засудженого (у режимі відеоконференції)               ОСОБА_7 ,
потерпілої (у режимі відеоконференції)                    ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, а також касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 12022041230001234 від 18 вересня 2021 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лермонтовка Бікінського району Хабаровського краю, який зареєстрований за  адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вироком від 18 квітня 2023 року визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та  призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Вирішив питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
За обставин, детально викладених у вироку цього суду, ОСОБА_7 17 вересня 2022 року у вечірній час разом зі своїм рідним братом ОСОБА_9 перебували у приміщенні спальної кімнати квартири за місцем свого проживання, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Між братами на ґрунті побутового пияцтва відбулася сварка, яка перейшла в бійку із взаємним заподіянням ударів руками один одному. У  процесі бійки в ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на заподіяння братові смерті з мотивів неприязних стосунків. Відразу ж після цього він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 в ході сварки з мотивів гострої неприязні до нього, утримуючи в правій руці підшуканий ним складний ніж, приблизно о 21:55 клинком указаного ножа умисно завдав потерпілому ОСОБА_9 , який стояв навпроти, одного удару в передню ділянку грудної клітки ліворуч - місце розташування життєво важливого органу - серця. Після цього бійка братів була припинена їхнім батьком ОСОБА_10 . У результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які за характером належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, унаслідок яких наступила смерть останнього.
Дніпровський апеляційний суд вироком від 11 жовтня 2023 року апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року залишив без задоволення. Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року задовольнив частково. 
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року скасував у частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Ухвалив новий вирок, яким виключив з  формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, висновок суду щодо бійки між обвинуваченим та потерпілим із взаємним заподіянням ударів руками один одному. Доповнив мотивувальну частину вироку у  формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, тим, що обвинувачений завдав потерпілому клинком ножа не менше двох ударів у ділянку обличчя ліворуч. В  іншій частині рішення місцевого суду залишив без змін.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про  кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду та  невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просять перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 119 КК України і зменшити міру покарання. 
На обґрунтування доводів поданих касаційних скарг потерпіла ОСОБА_8 та  захисник зазначають, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не доведено поза розумним сумнівом, оскільки не було встановлено умислу засудженого на  вбивство його брата - ОСОБА_9 Суди не взяли до уваги, що конфлікт виник з вини потерпілого, який розбудив засудженого та почав завдавати ударів. Поза увагою судів залишився емоційний стан засудженого, який був викликаний протиправними діями потерпілого. Наголошують, що неприязних стосунків між братами та «побутового пияцтва» не було. Також вказують, що ОСОБА_7 важко переживає скоєне, позитивно характеризується, його батько тяжко хворіє. Наголошує, що судові рішення ухвалені з порушеннями вимог статей 94 та 370  КПК України. 
Крім того, потерпіла ОСОБА_8 стверджує, що на обличчі в ОСОБА_9 не було рани.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення  вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та  невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Засуджений зазначає, що не мав мотиву та умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки не бажав заподіяння смерті братові, що свідчить про наявність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Зауважує, що застосував ніж з метою самозахисту. Крім цього, з братом він мав добрі відносини. Вказує, що показання свідків не підтверджують вчинення ним інкримінованого правопорушення. За  його твердженням, суди залишили поза увагою те, що саме ОСОБА_9 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, розпочав бійку. На його думку,  судові рішення ухвалені з порушенням статей 94, 370 КПК України.
Заперечень на вказані касаційні скарги до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення касаційних скарг, просила судові рішення залишити без зміни. 
 
Засуджений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 підтримали касаційні скарги, просили перекваліфікувати дії засудженого на ч. 1 ст. 119 КК України та зменшити міру покарання.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу.
Також зі свого боку колегія суддів зауважує, що стаття 412 КПК України визначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: 1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, крім випадків, коли провадження може бути закрито лише за згодою підозрюваного, обвинуваченого, який проти цього заперечував; 2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду; 3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; 4)  судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є  обов`язковою; 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; 6)  порушено правила підсудності; 7) не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції.
Водночас засуджений у своїй касаційній скарзі відповідних доводів, які б  зводились до передбачених ст. 412 КПК України порушень, не наводить. Доводи касаційної скарги засудженого про кваліфікацію вчиненого ним діяння та призначеного покарання є фактично аналогічними доводам його апеляційної скарги та були предметом розгляду суду апеляційної інстанції.
Щодо доводів касаційних скарг про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у  вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України; відсутності умислу в засудженого на вбивство ОСОБА_9 та про наявність у діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його скоєнні.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є  важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або  які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для  розумного сумніву в доведеності вини особи.
З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.
З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на  підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року в справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року в  справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року в справі № 760/23459/17 та  ін.). 
Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано з огляду на таке.
Як убачається із оскаржуваних судових рішень, апеляційний суд погодився з  рішенням суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у  вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Водночас за результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції скасував вирок місцевого суду в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Ухвалив новий вирок, яким виключив із  формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, висновок суду щодо бійки між обвинуваченим та потерпілим із взаємним заподіянням ударів руками один одному. Доповнив мотивувальну частину вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, тим, що обвинувачений завдав потерпілому клинком ножа не менше двох ударів у ділянку обличчя ліворуч. В  іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Так, апеляційний суд обґрунтував своє рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, такими доказами:
-показаннями ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілої ОСОБА_8 ;
- протоколом огляду місця події від 17 вересня 2022 року , а саме квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 11-18);
- постановами про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 18 вересня 2022 року (т. 1, а. с 19, 20);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 вересня 2022 року за  участю потерпілої ОСОБА_8 разом із диском (т. 1, а. с. 34 - 37);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 вересня 2022 року за  участю свідка ОСОБА_10 та диском до нього, де збережено відеозапис процесуальної дії (т. 1, а. с. 43-46), 
- протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_7 від 18 вересня 2022 року (т. 1 а. с. 50, 51);
- висновком медичного огляду ОСОБА_7 від 18 вересня 2022 року (т. 1, а. с.  91);
- протоколом проведення слідчого експерименту проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та диском до нього (т. 1, а. с. 82 - 85);
- висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 18 вересня 2022 року № 2273 (т. 1, а. с. 93 - 96);
- висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 19 вересня 2022 року № 1336 (т. 1, а. с. 104, 105);
- висновком судово-медичної імунологічної експертизи речових доказів КЗ  «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від  19  вересня 2022 року № 141 (т. 1, а. с. 112);
- висновком судово-медичної цитологічної експертизи складного ножа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 721 від  31  вересня 2022 року (т. 1, а.с. 121 - 124);
- висновком СМЕ трупа потерпілого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 13 жовтня 2022 року № 2273/1 (т. 1, а. с. 127 - 130);
- висновком судової медично-криміналістичної експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» КРВ від 10 листопада 2022 року №  150 (т. 1, а. с. 144 - 147);
- висновком судово-медичної криміналістичної експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» КРВ від 28 листопада 2022 року №  139-МК з фототаблицями (т. 1, а. с.  151 - 155);
- висновком комісійної судово-психіатричної експертизи Дніпровської філії СПЕ  ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків» МОЗ України від 12 жовтня 2022 року № 448 (т. 1, а.с. 133-135).
Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 17 вересня 2022 року, а саме квартири АДРЕСА_2 , під час цієї слідчої дії було зафіксовано загальну обстановку місця вчинення кримінального правопорушення, у тому числі оглянуто труп чоловіка, який лежав на дивані з тілесними ушкодженнями. Виявлений на підлозі ніж із дерев`яним руків`ям фірми «Stainless Steel» було вилучено та поміщено в паперовий конверт. Крім того, вилучено фрагменти ковдри бежевого кольору зі слідами - речовиною бурого кольору, мікрооб`єкти з  долонь, зрізи, нігтьові пластини з рук.
За протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 , до якого долучено диск із відеозаписом процесуальної дії, потерпіла на місці події за зазначеною адресою вказала на обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: коли вони разом із чоловіком зайшли до спальної кімнати, побачили там потерпілого ОСОБА_9 , який сидів зверху на  обвинуваченому ОСОБА_7 , чоловік їх розборонив. Після чого вона викликала швидку допомогу. Повернувшись до кімнати, побачила, що в  потерпілого ОСОБА_9 тече кров з грудей, а обвинувачений ОСОБА_7 тримає в руці ніж.
Крім того, згідно з протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 (разом із диском) останній розповів на місці події обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме про те, що вони разом із  дружиною зайшли до спальної кімнати, де побачили потерпілого ОСОБА_9 , який сидів зверху на  обвинуваченому ОСОБА_7 . Свідок їх розборонив, а потім побачив, що в потерпілого ОСОБА_9 з грудей тече кров. Водночас обвинувачений ОСОБА_7 тримав у руці ніж. Після цього він покликав дружину та сказав їй викликати швидку допомогу.
Проведеною експертизою КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 18 вересня 2022 року № 2273 підтверджується, що  в  померлого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: зокрема, рану передньої поверхні грудної клітки ліворуч, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечна для життя та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, 2 садна обличчя ліворуч, які утворилися прижиттєво перед настанням смерті. Причиною смерті потерпілого ОСОБА_9 стала рана передньої поверхні грудної клітин ліворуч, яка проникає до грудної клітини з  пошкодженням правого передсердя серця, що ускладнилася тампонадою серця, малокрів`ям міокарда та загальним венозним повнокров`ям внутрішніх органів, набряком легень та головного мозку. Померлий перебував у  стані алкогольного сп`яніння, виявлений етиловий спирт у концентрації 4,09 % та 5,75 % відповідно - важке отруєння алкоголем.
Висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 13 жовтня 2022 року № 2273/1 потерпілого ОСОБА_9 , зокрема, підтверджується, що садна обличчя утворилися від ковзаючої дії загострених предметів. Рана грудної клітини утворилася від плоского предмета, що має колючо-ріжучі властивості, слідоутворююча частина якого має ширину вздовж принулої частини близько 26,8 мм та гостре лезо і «П»- подібний обушок, шириною близько 1,5 см, тобто від дії ножа, що підтверджується характером рани та даними судово-криміналістичного дослідження. Усі ушкодження утворилися від дії сили, достатньої для їх виникнення. Показання, які підозрюваний ОСОБА_7 надав під час слідчого експерименту, щодо механізму утворення виявлених у  ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не відповідають даним судово-медичної експертизи в частині напрямку ранового каналу.
У висновку експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 19 вересня 2022 року № 1336 встановлено, що  в  обвинуваченого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: садна (подряпина) задньої поверхні шиї, які виникли від дії тупого предмета (предметів), які належать до легких тілесних ушкоджень.
Згідно з висновком медичного огляду ОСОБА_7 від 18 вересня 2022 року, станом на 06:10 того ж дня останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.
З вироку апеляційного суду убачається, що місцевий суд констатував наявність між обвинуваченим та потерпілим на ґрунті побутового пияцтва сварки, яка перейшла в бійку із взаємним заподіянням ударів руками один одному. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначення в обвинувальному акті формулювання про сумісне розпиття спиртних напоїв у квартирі, що передувало бійці, та заподіяння легких тілесних ушкоджень на обличчі потерпілому за  допомогою ножа, оскільки це не було підтверджено належними доказами, достатніми для такого висновку. Водночас показання обвинуваченого та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_8 щодо бійки між братами із взаємним заподіянням ударів, місцевий суд вважав належними доказами, які свідчать про заподіяння саден на обличчі потерпілому, що об`єктивно підтверджуються висновком експерта № 2273/1 у частині утворення 2 саден обличчя від ковзаючої дії загостреного предмета (предметів), яким, з  урахуванням наданих показань, не  був ніж. З огляду на викладене суд першої інстанції у формулюванні обвинувачення встановив, що обвинувачений умисно завдав потерпілому клинком ножа одного удару в ділянку грудної клітки ліворуч - місце розташування життєво важливого органу - серця.
Втім апеляційний суд, ухвалюючи свій вирок, допитавши потерпілу та свідка ОСОБА_10 , які є батьками обвинуваченого та потерпілого, безпосередньо дослідивши висновки судово-медичних експертиз, судово-криміналістичної експертизи про наявні тілесні ушкодження, виявлені як на трупі потерпілого, так і  в обвинуваченого, дійшов переконання, що вказані вищі висновки місцевого суду є хибними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, і не підтверджуються дослідженими та оціненими доказами.
За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції встановив, що  трьома висновками СМЕ від 18 вересня 2022 року № 2273, від 13 жовтня 2022  року № 2273/1, від 17 листопада 2022 року № 139-МК, підтверджується, що  на трупі потерпілого, крім смертельної рани передньої поверхні грудної клітини ліворуч, виявлено садна обличчя, які утворилися від дії загострених предметів. Водночас тілесних ушкоджень, що утворилися б від дії тупих предметів, якими могли бути кулаки, на тулубі потерпілого не виявлено. 
За цих обставин суд апеляційної інстанції дійшов слушного висновку про те, що з  формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, підлягає виключенню висновок суду першої інстанції про наявність бійки між  обвинуваченим та потерпілим із взаємним заподіянням ударів один одному. Крім того, врахувавши наведене вище, суд апеляційної інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про збільшення обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним, у частині завдання обвинуваченим потерпілому клинком ножа не менше двох ударів у ділянку обличчя ліворуч, яке необґрунтовано виключив з  обвинувачення суд першої інстанції.
Апеляційний суд також установив, що ОСОБА_7 штовхнув потерпілого, унаслідок чого той упав на диван. Надалі засуджений підійшов до підвіконня, звідки взяв ніж та, коли потерпілий встав з дивана і намагався йти в  напрямку до нього, завдав йому ножем не менше двох ударів в обличчя, заподіявши при цьому потерпілому садна, а потім одного удару клинком ножа в  ділянку грудної клітини ліворуч.
Так, диспозицією ст. 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. 
На відміну від згаданого злочину, вбивство через необережність (ст. 119 КК України) за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини в  вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК України). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не  передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Отже, розмежування умисного вбивства (ст. 115 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється за  суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.
Так, умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і  бажає її настання, або може бути з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.
Колегія суддів зауважує, що питання про умисел необхідно вирішувати з  урахуванням сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їхніх стосунків.
Доводи касаційних скарг про те, що намір у засудженого на позбавлення життя його брата ОСОБА_9 був відсутній, а тому його дії неправильно кваліфіковані, ретельно перевірялися, зокрема апеляційним судом і свого об`єктивного підтвердження не знайшли.
Крім того, апеляційний суд урахував поведінку ОСОБА_7 , яка передувала події, знаряддя злочину (ніж), довжину раневого каналу - 9 см та дійшов висновку, що вказане свідчить про цілеспрямованість та силу удару ножем обвинуваченим, внаслідок якого в потерпілого були пошкоджені хребці ребер, серцева сорочка та переднє передсердя, локалізацію спричиненого потерпілому поранення ножем у  життєво важливий орган - серце. 
З огляду на викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_7 спочатку завдав потерпілому ножем не менше двох ударів у ділянку обличчя, надалі завдав удару ножем у ділянку передньої поверхні грудної клітки, а саме в життєво важливий орган - серце з достатньою силою для його пошкодження (довжина ранового каналу 9 см), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у  його діях умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 .
Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, версія сторони захисту про відсутність у засудженого умислу на вбивство не знайшла свого підтвердження під час дослідження матеріалів кримінального провадження. Тому відсутні підстави для висновку про вчинення засудженим вбивства через необережність або про наявність у його діях ознак необхідної оборони.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано правильно. 
Дослідивши всі інші надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з  них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та  взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.  115 КК України.
Крім того, апеляційний суд, погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині призначеного покарання, врахував, що обвинувачений вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра, є осудним, не має дружини, дітей та законного джерела доходу, посередньо характеризується за місцем проживання, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшли висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 115 КК України. 
Апеляційний суд зауважив, що розмір покарання також відповідає вимогам ст.  65  КК України. Так, санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає позбавлення волі від 7 до 15 років. Суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, тобто ближче до середньої межі санкції цієї статті, з урахуванням фактичних обставин справи, відомостей про обвинуваченого та потерпілого, які є рідними братами, які під час події перебували у стані алкогольного сп`яніння, їхніх попередніх взаємовідносин, завдання обвинуваченим потерпілому не менше двох ударів клинком ножа в  ділянку обличчя із заподіянням легких тілесних ушкоджень, та одного удару клинком ножа в ділянку грудної клітини ліворуч, цілеспрямованість та силу цього удару, поведінку обвинуваченого до, під час та після події кримінального правопорушення. Призначаючи такий розмір покарання обвинуваченому, судом також врахована позиція потерпілої, яка охарактеризувала обвинуваченого позитивно, як належного помічника для неї та її чоловіка, та прохала не обирати обвинуваченому суворого покарання.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання ґрунтується на положеннях статей 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності й  індивідуалізації, є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому доводи касаційних скарг у цій частині є  безпідставними.
Водночас Суд звертає увагу, що в поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_16 , серед іншого, фактично не погоджуються з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, вказують на неповноту судового розгляду та  невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, тоді як перевірка цього, як зазначалося вище, на підставі статей 433, 438 КПК України до  повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.
Отже, такі доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки Суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З огляду на викладене колегія суддів констатує, що вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 373 - 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. У ньому наведено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, як того вимагає ч. 3 ст. 374 КПК України, а тому доводи касаційних скарг у цій частині є безпідставними.
Апеляційний суд, за апеляційними скаргами засудженого і захисника, доводи яких, за своїм змістом, аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі захисника, в тому числі й щодо необхідності, на думку захисника, кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 119 КК України, переглянув вирок суду першої інстанції та, з  наведенням ґрунтовних мотивів, визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у вироку і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Оскільки в касаційних скаргах не наведено будь-яких передбачених ст. 412 КПК України підстав, які тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанціїі, і колегією суддів таких підстав не встановлено, а апеляційним судом постановлено свій вирок, в якому дана оцінка висновкам місцевого суду про кваліфікацію та призначене покарання та зроблені свої висновки щодо встановлених фактичних обставин злочину, Суд дійшов висновку, що в цьому кримінальному провадженні достатньо зробити висновок про відсутність підстав для скасування вироку апеляційного суду. 
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2023 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від  11  жовтня 2023 року залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілої ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є  остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                           ОСОБА_3