ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2024 року	Львів	Справа № 380/15339/23 пров. № А/857/951/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
за участю секретаря судового засідання    Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року (головуючої судді Чаплик І.Д., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 13 год. 28 хв. в м. Львів повний текст додаткового рішення складено 01.12.2023) у справі № 380/15339/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.07.2023 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 01.06.2023 № 28 «Про стан служби військ у військовій частині НОМЕР_1 за травень 2023 року» в частині накладення дисциплінарного стягнення на заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення - начальника групи МПЗ полковника ОСОБА_2 у вигляді догани, визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.06.2023 № 171 «Про низьку особисту дисциплінованість офіцера управління військової частини», стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000.00 гривень.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.06.2023 № 171 «Про низьку особисту дисциплінованість офіцера управління військової частини». В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.
Позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, у якій просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.
Оскаржуваним додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмір 2000 грн. У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.
ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, яку обґрунтовується тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат та прийняти нову постанову у відповідній частині, якою стягнути на його користь з відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмір 7000 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти її задоволення посилаючись на те, що стягнення з неї 2000 тис. не відповідає співмірності, розумності та реальності визначених частиною 5 статті 134 КАС України.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представник Вовчак Р.Я. апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримали з підстав зазначених у скарзі, а проти апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 заперечили, просили скасувати додаткове рішення в частині відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат та прийняти нову постанову у відповідній частині, якою стягнути на його користь з відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмір 7000 грн.
Представник відповідача Буричка С.З. проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 підтримав, просив скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення з наступних мотивів. 
Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Приписами частини 1 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).
Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).
Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Позивачу надавалися правова допомога адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» на підставі договору про надання правової допомоги №01/29/06 від 29.06.2023 та ордера про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1216961 адвоката Вовчак Р.Я.
Пунктом 2.1. вказаного Договору визначено перелік послуг, які можуть надаватися Виконавцем під час надання правової допомоги, до яких належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта; складення, підписання та подання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, заяв по суті справи, позовних заяв, відзивів, відповідей на відзив, заперечень, пояснень, апеляційних скарг, касаційних скарг тощо; представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного судочинства, у тому числі провадженнях у справах про банкрутство, з усіма без виключення правами, наданими процесуальними законами позивачу, відповідачу, третій особі, кредитору, заінтересованій особі, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до акту виконаних робіт від 20.11.2023 адвокатське об`єднання виконало наступні зобов`язання: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, пов`язаних із оскарженням наказів про оголошення догани; написання позовної заяви; написання відповіді на відзив, участь у судових засіданнях 18.10.2023, 15.11.2023, написання заяви про стягнення судових витрат.
Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року у справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Апеляційний суд звертає увагу, що предметом розглядуваного спору є оскарження наказів відповідача щодо дисциплінарного правопорушення, таким чином наданими документами частково підтверджується факт надання адвокатом правничої допомоги позивачу з урахуванням складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а дослідивши надані докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що співмірним розмір відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу є сума 4000 грн., яка є доведеною, документально обґрунтованою та такою, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат у цій справі.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково та змінити додаткове рішення в частині суми стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції, зазначивши таку суму витрат на професійну правничу допомогу – 4000 грн., а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/15339/23 – змінити, а саме викласти абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмір 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
В решті додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/15339/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 08.04.2024