ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7444/21  Номер провадження 22-ц/814/1335/24	Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючої судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,
розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів
за апеляційною скаргою адвоката Шумейко Ярослава Віталійовича в інтересах ОСОБА_2 
на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16 листопада  2023 року, прийнятого під головуванням судді Гольник Л.В. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 16 листопада 2023 року,-
в с т а н о в и в :
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 3% річних за період з 17.10.2020 року по 18.10.2021 року у розмірі 56 192,68 грн. та інфляційні у розмірі 184560,17 грн. за прострочення виконання зобов`язання та судовий збір у розмірі 2407,00 грн.
Вказував, що рішенням Київського районного суду м. Харкова 22.10.2007 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 471 086,05 грн.
За наслідками невиконання відповідачем вказаного рішення суду 26.05.2021 року Фрунзенським районним судом м.Харкова у справі № 645/6374/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних збитків за період з 01.11.2017 року по 01.09.2020 року у розмірі 261877,94 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 29.10.2017 року по 16.10.2020 року у розмірі 130971,91 копійка.
Зазначав, що станом на день подачі до суду даного позову відповідачем будь-яких перерахувань суми боргу, інфляційних збитків та відсотків на користь позивача не здійснювалося.
За розрахунком позивача за період з 17.10.2020 року по 18.10.2021 року інфляційні втрати на прострочену суму боргу в розмірі 1 863 936,35 грн становить 184 560,17 грн та 3% річних за період у розмірі 56192,68 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 листопада  2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних збитків за період з 17.10.2010 року по 18.10.2021 року у розмірі 184560,17 гривень 17 коп., три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 17.10.2010 року по 18.10.2021 року у розмірі 56192,68 гривні 68 коп. та 
судовий збір у розмірі 2407 грн.
Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.
Рішення оскаржив адвокат Шумейко Я.В. в інтересах ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити зменшивши розмір суми заборгованості відповідача перед позивачем до 50 000 грн.
Зазначає, що позивачем до суду надані невірні розрахунки інфляційних втрат, що призвело до стягнення некоректної суми заборгованості, натомість надає свої розрахунки.
Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, в якій визначено що суд за певних умов може зменшити розмір неустойки, штрафу і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, вказує, що ОСОБА_2 має на утриманні непрацездатну літню хвору мати, яка наразі перебуває в зоні бойових дій, двох неповнолітніх дітей та отримує незначний дохід і, що такі обставини є поважними для зменшення суми заборгованості. 
Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкові від 22.10.2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 470 206 грн. та судові витрати в сумі 880 грн. Рішення набрало законної сили. 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкові від 26.05.2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних збитків за період з 01.11.2017 року по 01.09.2020 року у розмірі 261877,94 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 29.10.2017 року по 16.10.2020 року у розмірі 130971,91 грн, судовий збір у розмірі 749,72 грн.
Встановлено, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2007 року відповідачем тривалий час не виконане, що змусило позивача ставити питання про відповідальність відповідача за порушення грошового зобов`язання.
Районний суд, задовольняючи дані позовні вимоги ОСОБА_1 , рішення мотивував тим, що позивач має право на відшкодування понесених інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а розрахунок проведений позивачем є вірним, відповідає чинному законодавству та не спростований відповідачем.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, оскільки ст. 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України  визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушення, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками які передували подачі такого позову.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В порядку ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами існували правовідносини позики. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань відповідачем, рішенням суду від 22.10.2007 року була стягнута сума заборгованості з відповідача на користь позивача. Вказані обставини встановлені судовим рішення і доказуванню у межах даної справи не підлягають.
Таким чином, встановивши, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.10.2007 року, яке на даний час не виконано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення.
Не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги про невірну суму відповідальності  ОСОБА_2 , адже наведений у рішенні суду розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає таблиці індексів споживчих цін, розрахованим Державним комітетом статистики України. 
Крім того, в апеляційній скарзі здійснено розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, тоді як пеня не є предметом заявлених позовних вимог.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що 3 % річних та інфляційні втрати нараховані в період воєнного стану, так як до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, адже названою нормою передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Проте, у даній справі відповідальність відповідача визначена за період з 17.10.2020 року по 18.10.2021 року, тобто до запровадження воєнного стану.
Посилання в скарзі на правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, як підставу для зміни оскаржуваного рішення, колегія суддів відхиляє, як неревалентне, осільки у цій постанові інші правовідносини, ніж у справі, що перегладається.
При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. 
У справі № 902/417/18, наведеній як приклад, Верховний Суд зменшив загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, які умовами договору були визначені як 40% річних, тоді як ОСОБА_1 просив застосувати відповідальність, зокрема, у вигляді 3% річних від простроченої суми.
Не може бути підставою для зменшення відповідальності за ст.625 ЦК України матеріальний та сімейний стан  ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Шумейко Ярослава Віталійовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16 листопада  2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01.04.2024 року.
Головуюча суддя                                                                 О.В. Прядкіна
Судді:                                                                                 С.Б. Бутенко
                                                                                                                       О.І. Обідіна