П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  128/559/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук Л.П.   
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
28 травня 2024 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 травня 2024 року позов задоволено.
Скасовано постанову серії ЕНА №1331510 від 29.01.2024, винесену поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Касько Сергієм Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 900 гривень.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Позивач в судове засідання не з`явився. Разом з тим, 27 травня 2024 року на адресу суду через канцелярію надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій представник позивача просив зідйснювати розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно п.  2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою серії ЕНА №1331510, складеною поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції ОСОБА_2 29.01.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 83).
Згідно даної постанови, 29.01.2024 о 10 год. 02 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Махнівка (Комсомольське) Вінницької обласі, А/Д «М-21», 245 км, позначеному дорожнім знаком 5.49, рухався в населеному пункті зі швидкістю 79 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год, чим порушив п.п. 12.4 ПДР. Вимірювання швидкості руху здійснювалося приладом «Трукам ТС 000804». Тобто, вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме водій автомобіля марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 , допустив порушення п. 12.4 ПДР та за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Згідно до   ст. 251 КУпАП  доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.
Як свідчать матеріали справи, позивач стверджує, що постанова, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам КУпАП, оскільки у працівників поліції відсутні бу-які докази вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Окрім того, під винесення оскаржуваної постанови було порушеного його права визначені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, йому було відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та можливісь скористатися послугами адваката. Надаючи оцінку вказаним доводами, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в матеріалах справи містяться фотокартки із приладу «Трукам ТС000804», на яких на відрізку автомобільної дороги зображено автомобіль марки «Mersedes» та визначено, що він рухається зі швидкістю 79 км/год. 
Однак, колегія суддів звертає увагу апелянта, що на даних фото не відображено державний номерний знак транспортного засобу. Тобто, стверджувати, що на фотокартках, які виготовлені із приладу «Трукам ТС000804», зображено автомобіль марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , неможливо.
Окрім того, з оглянутого відеодиску із відеофайлами з відеорестратора поліцейського, також вбачається, що зі слів працівників патрульної поліції зафіксовано порушення ПДР швидкісного режиму водієм автомобіля «Mersedes», який зупинився на значній відстані від працівників поліції. Коли працівники поліції сіли у службовий автомобіль, щоб наблизитися до даного автомобіля, один із працівників поліції, в руках якого перебував прилад «Трукам» зазначив, що на приладі не видно номерного знаку транспортного засобу. Згодом, під час спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , позивач просив пред`явити йому докази вчинення ним адміністративного правопорушення, однак останні не змогли цього зробити через те, що, як неодноразово зазначав позивач «екран приладу затертий і на ньому не видно нічого». Окрім того, на прохання позивача інший працівник поліції, який входив до складу екіпажу патрульної поліції, також намагався розгледіти докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що зафіксовані приладом «Трукам», однак однозначної та ствердної відповіді, що приладом зафіксовано перевищення швидкості руху допущено саме автомобілем марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, не надано.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.
При цьому, суд враховує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.
При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача ОСОБА_1 про те, що йому було відмовлено в проханні скористатися послугами адвоката, оскільки із оглянутого в судовому засіданні відеодиску із відеофайлами з відеорестратора поліцейського, що наданий представником відповідача, вбачається, що позивач бажав скористатися послугами адвоката, на що працівники поліції не заперечували та пропонували позивачу запросити захисника, проте, враховуючи, що позивач вказав, що він поспішає на роботу та й також допускає, що адвокат в даний час зайнятий, тому просив розгляд справи перенести на інший день. Тобто, право позивача мати захисника в даному випадку, на думку суду, порушено не було.
Також суд не приймає до уваги твердження позивача, що працівниками поліції не було надано йому доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки дане спростовується наданими представником відповідача відеоматеріалами, згідно яких працівник патрульної поліції пред`явив позивачу докази, які, на думку працівника поліції, доводять факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Згідно частини 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, як вбачається зі змісту постанови Серія ЕНА №1331510 від 29.01.2024, саме порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, слугувало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Проте, суду не надано належних та допустимих доказів того, що саме водій автомобіля марки «Mersedes-Benz E220», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 , допустив порушення п. 12.4 ПДР та за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.       
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 травня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2024 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.