П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/10462/23	

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та оголошення суворої догани наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 317 від 18.07.2023;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 317 від 18.07.2023 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошення «Суворої догани»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити усі грошові кошти, які не було виплачено позивачу внаслідок прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 317 від 18.07.2023 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця розташування військової частини з 07.07.2023 року на 08.07.2023 року є протиправним, оскільки відсутній факт самовільного залишення позивачем військової частини. Позивач зазначив, що про несення служби у добовому наряді на блок посту, до якого йому необхідно було прибути 06.07.2023 не пізніше 08:30 год, повідомлено командиром в усному порядку. Цей наказ ним було виконано і після несення служби 07.07.2023 позивач, здавши зброю, пішов до дому. Будь – яких наказів чи розпоряджень про залучення позивача до служби 07.07.2023 або щодо постійного перебування в певному місці позивачу не доводилось.   
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що самовільне  залишення позивачем військової частини 07.07.2023 підтверджено результатами службового розслідування, тому спірний наказ є правомірним.   Крім того, відповідач зазначив, що під час дії воєнного стану військову частину НОМЕР_1 переведено на казармений стан, згідно Книги обліку звільнених на добу військовослужбовців в період з 07.07.2023 по 10.07.2023 запис про позивача відсутній, що додатково підтверджує факт самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу.     
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.07.2023 року № 317 в частині припинення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення з 08 липня 2023 по 18 липня 2023 (абз 3 п. 2).
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 08.07.2023 по 18.07.2023 включно.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, апелянт наголосив, що судом першої інстанції не враховано, що місце розташування особового складу відповідача та конкретно ОСОБА_1 , який проходить військову службу за контрактом, не визначено. Крім того, апелянт наголосив, що в правовому полі відсутнє таке поняття, як казармений стан, що в свою чергу не може створювати будь – які правові наслідки.
Щодо посилання відповідача на відсутність записів про звільнення ОСОБА_1 в «книзі обліку звільнених», то апелянт звертає увагу, що у правому верхньому кутку кожної сторінки цієї книги прямо зазначено, що порядок ведення такої книги встановлено додатком 13 «До Статуту внутрішньої служби (стаття 219)» і з урахуванням ст.ст.216, 222 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» така «книга» та порядок її ведення можуть породжувати правові наслідки лише для військовослужбовців строкової військової служби та (або) курсантів і жодним чином не може стосуватися його як військовослужбовця за контрактом. Вказане лише може слугувати доказом перевищення влади та службових повноважень посадовими особами військової частини НОМЕР_1 . Крім того, судом не надана належна оцінка поясненням позивача, викладених в рапорті від 14.07.2023 року в рамках проведення службового розслідування, призначеного наказом від 08.07.2023 №299 та незалучення його відповідачем до матеріалів службового розслідування, що в свою чергу підтверджує протиправність дій відповідача.
Також, судом першої інстанції не вирішено питання, чи взагалі була подія правопорушення, чи є склад правопорушення та які норми права порушено позивачем.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що стрілець роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 , призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 06.07.2021 року, проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 25.09.2021 року по теперішній час.
Відповідно до рапорту командира батальйону ОСОБА_2 вх. № 2142 від 08.07.2023 стрілець роти охорони батальйонна охорони Військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 вибув після добового наряду (варта) 07.07.2023 приблизно о 23:50 і до 08 год 08.07.2023 до місця дислокації не повернувся.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2023 № 299, відповідно до вимог ст.ст. 47 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого  наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608     (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371, призначено службове розслідування стосовно самовільного залишення місця розташування підрозділу стрільця роти охорони батальйону охорони Військової частини    НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 . Також, пунктом 3 зазначеного наказу на час проведення службового розслідування стрільця роти охорони батальйону охорони Військової частини    НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 усунуто від виконання службових обов`язків.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарчої діяльності) від 18.07.2023 № 317 «Про результати службового розслідування» позивача за порушення ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статус Збройних Сил України», ст. 30, 37, 127, 128 “Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України” притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану. 
Крім того, п.2 вказаного наказу ОСОБА_1 позбавлено:
- грошового забезпечення з 08.07.2023 року по 18.07.2023 року; 
- щомісячної премії у розмірі 535% посадового окладу та надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за липень 2023 року; 
- додаткової винагороди на період дії воєнного стану пропорційно дням безпосередньої участі з розрахунку 30  000 грн за повний місяць у липні 2023 року (а.с.65-67).   
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше, тоді, як вбачається з матеріалів справи, позивач був відсутній без поважних причин з 23:50 год 07.07.2023 до   12:25 год 08.07.2023, тобто менше доби. Викладене свідчить про безпідставність припинення виплати грошового забезпечення позивачу в період з 08.07.2023 по 18.07.2023 включно. 
Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду жодних доводів щодо невчинення ним самовільного залишення місця підрозділу роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , тобто порушення військової дисципліни. Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення, то сувора догана передбачена Дисциплінарним статутом і на думку суду, є співмірним з вчиненим порушенням.   Крім того, суд дійшов висновку, що оскільки позивача за порушення військової дисципліни, яке виразилось у залишенні місця розташування підрозділу, притягнуто до дисциплінарної відповідальності «сувора догана», тобто встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини, то не виплата  позивачу щомісячної премії та надбавок за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 та додаткової винагороди є правомірним.
Судова колегія не погоджується з висновками та рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 2 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтями 1-2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого  Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
За приписами ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно з частинами 1-3 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.    
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Розділ ІІІ Дисциплінарного статуту визначає види стягнення за порушення військової дисципліни.
Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.    
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.    
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджено наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608. Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.
Відповідно статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.    
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Враховуючи викладене, підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, доведена вина військовослужбовця, встановлено степінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.    
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Аналізуючи оскаржуваний наказ в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедуру проведення службового розслідування, суд  першої інстанції дійшов висновку, що така процедура не була порушена, з чим колегія суддів не погоджується.
Так, доводи відповідача, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень під час службового розслідування, спростовуються долученими позивачем рапортами, які направлені ним до ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними квитанціями Укрпошти. В цих рапортах ОСОБА_1 намагався надати пояснення по факту проведення відносно нього службового розслідування, яке обґрунтовано нібито самовільним залишенням ним військової частини (а.с.15-22).
Однак направлені позивачем пояснення не враховані відповідачем в ході службового розслідування, що свідчить про неповноту його проведення. 
Щодо самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , судова колегія зазначає наступне.
Актом службового розслідування встановлено, що 07.07.2023 року о 23:50 стрілець взводу охорони роти охорони ВЧ НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 здійснив порушення військової дисципліни, в саме самовільно залишив місце розташування підрозділу роти охорони батальйону оборони ВЧ НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
На підтвердження місця розташування ВЧ саме за цією адресою відповідач до матеріалів справи долучив бойове розпорядження від 10.04.2023 року.
Судова колегія враховує, що з наданого бойового розпорядження від 10.04.2023 року вбачається, що місцем дислокації В/ч НОМЕР_2 є внутрішні рубежи АДРЕСА_1 , тобто конкретна адреса не зазначена.
Наведене дає підстав для висновку, що саме м.Очаків є місцем дислокації відповідача. 
Позивач наголошував, що після добового наряду він не покидав м.Очаків, яке згідно бойового розпорядження є місцем дислокації ВЧ, а перебував у 200 метрів від блок – посту, де він несе чергування у свою зміну.
Крім того, відповідачем не надано доказів, що позивач з 23:50 07.07.2023 по 12:25 08.07.2023 не вийшов у наряд чи на чергування на блок – пост, в який повинен був заступити у цей час.
Відсутність запису про звільнення ОСОБА_1 07.07.2023 року у книзі обліку звільнених ВЧ НОМЕР_1 , на думку судової колегії, не підтверджує факт самовільного залишення ним місця розташування військової частини. Вказана книга ведеться на виконання ст.219 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого Законом від 24.03.1999 року № 548-ХІV, та в ній фіксуються військовослужбовці, які мають дозвіл на звільнення з розташування військової частини.
Оскільки місцем дислокації ВЧ НОМЕР_1 є АДРЕСА_1 , логічним є висновок, що саме на виїзд з м.Очаківу дається дозвіл, який фіксується в зазначеній книзі обліку. Однак, відповідачем не зазначено та не доведено, що 07.07.2023   ОСОБА_1 вибув за межі м.Очаків.
 Враховуючи, що відповідачем не доведено, що 07.07.2023 ОСОБА_1 покинув місце дислокації ВЧ НОМЕР_1 , яким бойовим розпорядженням від 10.04.2023 визначено м.Очаків, не враховано та не надано оцінки поясненням ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо протиправного притягнення його до дисциплінарної відповідальності, з порушенням процедури проведення службового розслідування та без встановлення наявності факту події правопорушення.
При цьому колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_1  щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності та оголошення суворої догани на підставі наказу № 317 від 18.07.2023 є надмірними вимогами та охоплюються вимогами про визнання протиправним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 18.07.2023 року. На підставі викладеного в задоволенні таких вимог слід відмовити.   
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваного позивачем наказу, яким, зокрема, припинено позивачу виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати усіх сум, які визначені п.2 наказу № 317, також підлягають задоволенню, як похідні.
Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, не врахував наведені норми права, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу та поновлення виплат грошового забезпечення, які були припинені, у повному обсязі.
Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 23 серпня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

                                                  П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року – скасувати та прийняти по справі постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 317 від 18.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 08.07.2023 по 18.07.2023, щомісячну премію у розмірі 535% посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за липень 2023 за період з 01.07.2023 по 31.07.2023, додаткову винагороду на період дії воєнного стану, пропорційно дням безпосередньої участі з розрахунку 30 000 грн за повний місяць липень 2023 року, виплату яких припинено п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 317 від 18.07.2023.
В частині визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення суворої догани наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 317 від 18.07.2023 року - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко