ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4602/24 Справа № 201/1602/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року                                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Барильської А.П., Пищиди М.М. 

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення коштів, - 
в с т а н о в и л а:

       У лютому 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі — АТ «Універсал Банк») про стягнення коштів. 
       Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року провадження по справі закрите на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. 
       Не погодившись з такою ухвалою, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для закриття провадження. Суд дійшов хибного висновку, що даний позов та позов у справі 201/3629/21 є тотожними. 
       29 березня 2024 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошує на тому, що дійсний позов та позов у справі 201/3629/21 є тотожними. Позивач вводить суд в оману. До відзиву долучив позов по справі 201/3629/21 . 
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
       Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року №201/3629/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Універсал банк» про повернення безпідставно отриманих коштів в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року. 
       З аналізу предмету спору та позовних вимог по цій справі, суд прийшов до висновку про однаковість предмету позову та підстав подачі позовної заяви із справою №201/3629/21. 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками зважаючи на наступне.
       Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.
       Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
       Згідно ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
       Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тими самими вимогами, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
       Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
       Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
       У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
       Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
       Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
       Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.
       Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». 
       Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.         Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19).
       Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження №61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21).
       З матеріалів справи вбачається, що сторонами у даній справі є позивач - ОСОБА_1 , відповідач - АТ «Універсал банк». Позовною вимогою є стягнення з банку коштів у розмірі 44 868 грн. Підставами позову ОСОБА_1 вказує те, що підписана ним 17 листопада 2017 року анкета-заява містить лише його анкетні дані та у ній відсутні умови щодо процентної ставки та відповідальність та прострочення платежів, а тому списані банком за період з квітня 2018 року по липень 2019 року відсотки та штрафи у загальному розмірі 44 868 грн. незаконно, безпідставно та підлягають поверненню. 
       У справі №201/3629/21 сторонами були позивач -  ОСОБА_1 , відповідач - АТ «Універсал банк».  Позовними вимогами були: повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 44 868 грн. Підставами позову  ОСОБА_1  вказував те, що 17 листопада 2017 року, з метою отримання банківських послуг, він звернувся до ПАТ «Універсал Банк», у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій були відсутні умови щодо процентної ставки та відповідальності за прострочення платежів. Починаючи з квітня 2018 року по липень 2019 рік відповідач безпідставно та систематично списував з його картки проценти та штраф, усього списавши таким чином 44 868 грн., тому просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отриманні відповідачем кошти на загальну суму 44 868 грн. 
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2021 року, яка залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 грудня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено. 
       Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно застосовано п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сторони, предмет та вимоги у даній цивільній справі та у цивільній справі №201/201/3629/21  є тотожними. 
       Висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення процесуального питання.
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження в цій справі є такою, що відповідає вимогам процесуального закону, тому підстав для її скасування не вбачається.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

п о с т а н о в и л а:
       
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.  

       Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року залишити без змін. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 29 квітня 2024 року.

               Головуючий:                                         Е.Л. Демченко 

        Судді:                                                 А.П.Барильська 

                                                                        М.М.Пищида