ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2024 року	Львів	Справа № 380/24311/23 пров. № А/857/5484/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Обрізко І.М., 
суддів                                                                        Іщук Л.П.,  Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання              Хомин Ю.Є.,
за участю представника відповідача                       Рибака Н.Я.,       

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року, прийняте суддею Кравцівим О.Р. об 11 годині 12 хвилині у м. Львові, повний текст складено 19.02.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Львівської митниці про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на державній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                                            встановив:
ОСОБА_1 (надалі –позивач) звернувся з адміністративним позовом до Львівської митниці (надалі – Митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №283-дс від 22.09.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення»; визнання протиправним та скасування наказу Митниці №1151-о від 09.10.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення на державній службі на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці з 10.10.2023; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 відмовлено в позові. 
Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що при здійсненні митних формальностей, позивач отримав від ОСОБА_2 неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі 200 євро за забезпечення безперешкодного переміщення транспортним засобом товарів широкого вжитку, продуктів харчування та одягу, через митний кордон України смугою руху «Червоний коридор» в напрямку «в`їзд в Україну», шляхом незастосування ним усіх можливих форм митного контролю щодо переміщуваних товарів, передбачених статтями 334-338 Митного кодексу України.
Суд зазначив, що державний службовець має неухильно дотримуватися законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та утримуватися від його порушень, оскільки такі дії підривають авторитет органу державної влади та дискредитують державний орган в цілому.
З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.
Таким чином, враховуючи тяжкість проступку та його наслідки, які фактично підривають авторитет Митниці як органу державної влади та дискредитують митну службу в цілому, суд вважає правомірним притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22.10.2019 у справі №9901/918/18.
Суд звернув увагу на те, що у судовому засіданні представник позивача зазначила, що позивач надав пояснення в межах службового розслідування, матеріали якого передавалися дисциплінарній комісії. Позивач не пояснив суду яким чином ненадання ним пояснень саме в межах дисциплінарного провадження вплинуло на обсяг його відповідальності. Адже такі пояснення позивач міг надати і під час проведення судових засідань у цій справі.
Доводи позивача про те, що підставою для його звільнення був лише факт повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення є помилковими, оскільки позивача звільнено не за вчинення кримінального правопорушення, а за порушення присяги державного службовця.
Суд звернув увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд мав би встановити наявність порушень, які ставляться у провину позивачу, відмежовуватись від інформації яка наведена у повідомленні про підозру, а також проаналізувати чи міра покарання відповідає тяжкості дисциплінарного проступку, який досліджувався в межах дисциплінарного провадження, та чи була дотримана процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності.
В оскаржуваному рішенні, суд не навів які це «самостійні підстави» та в чому вони проявляються аби надати змоги відповідачу законно притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності. Такі обставини не були доведені зі сторони відповідача жодним чином, оскільки окрім подання Львівської обласної прокуратури та повідомлення про підозру, жодних інших документів досліджено не було, як комісією так і судом першої інстанції.
Звертає увагу на те, що в межах дисциплінарного провадження та в суді не було доведено порушення позивачем присяги державного службовця.
Зазначає, що припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою.
Під час здійснення службового розслідування Митницею не встановлено, які складові правопорушення були порушені ОСОБА_1 для кваліфікації його дій як порушення Присяги.
Покликається на те, що під час службового розслідування не було встановлено у чому полягало використання ОСОБА_1 його службових повноважень. Не встановлено, що приватний інтерес зумовив вчинення інших дій (прийняття рішень), що не передбачені його посадовою інструкцією, чи навпаки, утримання від певних дій, які він зобов`язаний був вчинити.
Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
Львівською митницею подано відзив, в якому зазначає, що за результатами здійснення дисциплінарного провадження відносно позивача, дисципліна комісія дійшла висновку про недотримання позивачем положень загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених Національним агентством України з питань державної служби (НАДС) та Кодексу етичної поведінки працівників Державної митної служби України, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 65 Закону № 889- VIII є дисциплінарним проступком (порушення правил етичної поведінки державних службовців).
Набуття розголосу у засобах масової інформації про затримання працівника митниці на хабарі, розцінено дисциплінарною комісію як вчинення позивачем дій, що призвели до дискредитації в очах суспільства працівників митниці, завдання шкоди авторитету державної служби, що є дисциплінарним проступком.
Згідно пунктів 1, 2, 4, 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» порушення Присяги державного службовця, порушення правил етичної поведінки державних службовців, дії, що шкодять авторитету державної служби та використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб є дисциплінарним проступком.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу в.о. начальника Львівської митниці Державної митної служби України №451-о від 31.05.2023 ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Краковець» Львівської митниці.
Митницею порушено дисциплінарне провадження відповідно до наказу №228-дс від 25.07.2023 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 ». Згідно з пунктом 5 наказу №228-дс ОСОБА_1 на час здійснення дисциплінарного провадження відсторонено від виконання посадових обов`язків з 26.07.2023.
Відповідно до акту службового розслідування від 11.09.2023: « 1. Рішення про проведення службового розслідування: наказ Львівської митниці від 17.08.2023 №153 «Про проведення службового розслідування». 2. Мета службового розслідування: виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення або невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» в інший спосіб головним державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ОСОБА_1 та державним інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ОСОБА_3 … 5. Приводи для проведення службового розслідування: інформація, викладена у поданні Львівської обласної прокуратури про проведення службового розслідування в поряду ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» від 15.08.2023 №31/2-818вих-23 (вх. Львівської митниці від 15.08.2023 №40295/8.7)».
Службовим розслідуванням встановлено, що слідчим відділом Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023140000000078 від 13.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури. У ході досудового розслідування повідомлено про підозру головному державному інспектору відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
На засіданні 12.09.2023 Дисциплінарна комісія вирішила, що відомості, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження підтвердилися; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку та його вини, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений рекомендовано: керівнику Львівської митниці розглянути питання щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосувати до нього дисциплінарне стягнення – звільнення з посади державної служби /Т.І, арк.спр.237-238/.
Позивач на засідання дисциплінарної комісії не прибув, належно повідомлений про дату, час та місце його проведення, про поважні причини не прибуття не повідомив, пояснення не надав. Комісією складено Акт про відмову головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ОСОБА_1 від надання пояснень ОСОБА_4 , арк.спр.239-240/.
Наказом Львівської митниці №283-дс від 22.09.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» застосовано до головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1, 2, 4, 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення - звільнення з посади державної служби.
Наказом Львівської митниці №1151-о від 09.10.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено 09.10.2023 ОСОБА_1 , головного державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці із займаної посади, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 4 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1, 2, 4, 9 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зі змінами. Підстава: наказ Львівської митниці від 22.09.2023 №283-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення».
У частині 2 статті 19 Конституції України та частині 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведені норми визначають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.3 ст.569 МК України правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 № 889-VIII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, надалі як і раніше -Закон № 889-VIII).
Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.
Статтею 64 Закону № 889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення Присяги державного службовця; дії, що шкодять авторитету державної служби.
Згідно з частиною першою статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Як вбачається з наказу №283-дс від 22.09.2023 «Про застосування дисциплінарного стягнення» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади за порушення Присяги державного службовця, за вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби.
Відповідно до частини 1 статті 68 Закону №889-VIII дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення.
Частиною 2 статті 68 Закону №889-VIII, зокрема, встановлено, що дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії А: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.
З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (частина перша статті 73 Закону № 889-VIII).
Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039 (далі - Порядок № 1039).
Згідно п. 4 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія (п. 7 Порядку № 1039).
Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця (п. 33 Порядку № 1039).
Відповідно до п.34 Порядку № 1039 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії. Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні. Члени Комісії, дисциплінарної комісії мають право викласти свою окрему думку, яка додається до пропозиції (подання).
Відповідно до статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.
У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.
Аналіз наведених положень Закону № 889-VIII та Порядку №1039 свідчить, що законодавцем чітко визначені як підстави, так і порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців.
Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, під яким розуміється вчинення протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Одним із дисциплінарних проступків є порушення Присяги державного службовця.
Конституційний Суд України у рішенні від 11.03.2011 у справі № 2-рп/2011 вказав, що з наведеного у статті 36 Закону № 889-VIII тексту Присяги державного службовця, вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання державного службовця.
Таким чином, порушення Присяги державного службовця - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця, скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Передумовою звільнення державного службовця за вчинення такого дисциплінарного проступку, як порушення Присяги державного службовця, є проведення службового розслідування.
Як встановлено результатами дисциплінарного провадження та зазначалося судом вище, слідчим відділом Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №42023140000000078 від 13.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України. У ході досудового розслідування повідомлено про підозру головному державному інспектору відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 368 Кримінального кодексу України.
Дисциплінарною комісією перевірено інформацію про відповідну подію та встановлено, що така мала широке висвітлення в різних інформаційних ресурсах, зокрема, але не виключно, на таких сторінках в мережі інтернет:
https://promin.cv.ua/2023/07/24/na-lvivshchyni-mytnyk-vymahav-danynu-po-200-ievro-z- kozhnoho-avto.html (Заголовок: На Львівщині митник вимагав «данину» по 200 євро з кожного авто);
https://www.google.eom/amp/s/zaxid.net/inspektora_lvivskoyi_mitnitsi_zatrimali_za_sistemat (Заголовок: Інспектора Львівської митниці затримали за систематичні хабарі);
https://www.google.com/amp/s/zahid.espreso.tv/mitniki-u-krakovtsi-organizuvali- nezakonnu-skhemu-z-vimagannyami-khabariv-antikoruptsiyniy-monitoring- lvivshchini%3famp (Заголовок: За підозрою в систематичних хабарях затримали інспектора Львівської митниці);
https://www.volyn24.com/news/206087-inspektora-mytnogo-posta-zatrymaly-na-habari (Заголовок: Інспектора митного поста затримали на хабарі).
Таким чином, інформація про факт затримання працівниками правоохоронних органів позивача була опублікована на національних інтернет-ресурсах.
Вказані факти набули широкого національного інформаційного розголосу та значного медійного резонансу, що дискредитує не тільки посадову особу, а й державний орган, в якому така особа проходить службу.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що набуття розголосу зазначеними подіями у засобах масової інформації нанесло шкоду Митниці у вигляді підриву довіри та репутаційних втрат з огляду на рівень посади, яку займав позивач.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно зі ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» посадовим та службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь- яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особа, уповноважена на виконання функцій держави, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язана невідкладно вжити заходів щодо: відмови від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.
Встановлені дисциплінарним провадженням обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді порушення Присяги державного службовця підтверджуються доказами, що є в матеріалах справи, і є достатніми для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.
При цьому, колегія суддів зауважує, що оскаржуючи спірні накази, позивач не надає належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище факти та обставини, а покликається лише на те, що спірні накази є протиправними, оскільки прийняті на підставі повідомлення про підозру.
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить державну службу, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 4 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежного виконання нею службової дисципліни.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30.08.2022 у справі №120/8381/20-а.
Колегія суддів наголошує, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.
Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.06.2022 у справі № 813/2781/16.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним.
Дисциплінарний проступок позивача виявився у порушенні Присяги державного службовця та вчиненні дій проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призвело до приниження авторитету державного органу та унеможливлення подальшого виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків.
Також колегія суддів вважає за необхідне наголосити на особливих вимогах до дотримання службової дисципліни державними службовцями в умовах воєнного стану, порушення якої призводить до негативних наслідків для національної безпеки України.
На спростування доводів апелянта колегія суддів зазначає, що рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2019 у справі № 9901/918/18 звернула увагу, що згідно з практикою ЄСПЛ не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 (далі – Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 07 жовтня 1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення від 11 лютого 2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими доводи позивача про те, що матеріали НСРД не можуть бути доказами в дисциплінарному провадженні.
Виходячи з аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані накази винесені відповідачами правомірно, у порядку та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України, в межах повноважень, з врахуванням всіх обставин, пропорційно.
Враховуючи наведене, а також те, що вимога про поновлення позивача на посаді є похідною від основної - про визнання протиправними та скасування наказів, рішення суду першої інстанції про відмову в позові в частині поновлення на роботі також є законним та обґрунтованим.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                            
                                                             постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі №380/24311/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 12.06.2024.