У Х В А Л А
18 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 757/17354/22-ц
провадження № 61-2926ск24
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чекарьов Євген Володимирович, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із збройною агресією,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із збройною агресією. 
Позивач просила стягнути з держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України 100 000,00 грн на відшкодування шкоди за невиконання Україною позитивних зобов`язань щодо забезпечення права власності, з російської федерації на відшкодування матеріальної шкоди - 325 108,59 грн та моральної шкоди - 300 000,00 грн.
Позов мотивовано тим, що  ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Внаслідок артилерійських обстрілів у період з 08 березня 2022 року до 05 квітня 2022 року її квартира була повністю зруйнована через потрапляння снарядів та пожежу, яка виникла внаслідок цього. У результаті зазначених подій квартира має нежилий стан і не може використовуватися для подальшого проживання. Позивач вважає, що вина за завдану їй матеріальну та моральну шкоду лежить на державі Україна та Російській Федерації, у зв`язку із чим звернулася до суду з вказаним позовом.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнено з російської федерації на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 325 108,59 грн, моральної шкоди - 300 000,00 грн.
Стягнено з російської федерації на користь держави судовий збір у розмірі 12 405,00 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чекарьов Є. В., залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
26 лютого 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чекарьов Є. В., засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди за невиконання Україною позитивних зобов`язань щодо забезпечення права власності, ухвалити нове судове рішення в цій частині про задоволення позову.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме, запропоновано: подати нову редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням не тільки конкретної (конкретних) підстави (підстав) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та її (їх) належним обґрунтуванням; зазначити відомості щодо електронного кабінету адвоката; надати ордер про надання правової допомоги оформлений належним чином, із зазначенням правильної назви суду касаційної інстанції.
28 березня 2024 року до Верховного Суду від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту яких вбачається, що вказані в ухвалі суду недоліки касаційної скарги усунуто частково.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі заявник зазначає, що підставою подання касаційної скарги є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 цього Кодексукасаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Заявник не виконав у повному обсязі вимоги цивільного процесуального закону щодо зазначення та нормативно-правового обґрунтування підстав касаційного оскарження. 
Встановлено, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а також не зазначено інших підстав касаційного оскарження.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права
у подібних правовідносинах,а саме, статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується відшкодування шкоди за втрату нерухомого майна, яке знаходиться на окупованій території, а також на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки проблема отримання відшкодування за втрачене на окупованій території житло стосується 11 мільйонів громадян України.
Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. 
Водночас, згідно із цивільним процесуальним законом, оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.
Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що існують висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, в яких зазначено про те, яким чином має відшкодовуватись шкода у випадку пошкодження або знищення нерухомого майна внаслідок збройної агресії російської федерації, в тому числі і щодо нерухомого майна, яке знаходиться на окупованій території України.
Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 
04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 травня 2022 року у справі 635/6172/17, постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц, від 22 липня 2020 року у справі № 757/40388/17, від 19 квітня 2023 року у справі № 201/196/23, від 31 травня 2023 року у справі № 237/1314/21, від 21 червня 2023 року у справі № 757/5115/21-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 233/2082/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 242/2655/21, від 02 лютого 2024 року у справі № 242/2367/2, від 23 лютого 2024 року у справі № 242/5251/21.
Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до частин пятої, девятої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
З огляду на зазначене, вбачається, що заявником не наведено в касаційній скарзі належних підстав касаційного оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року. Посилання заявника на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження є необґрунтованим.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. За змістом статті 185 ЦПК України якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Оскільки заявником недоліки касаційної скарги не усунено, існують підстави для повернення касаційної скарги.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чекарьов Євген Володимирович, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку із збройною агресією, визнати неподаною та повернути.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                     В. М. Ігнатенко