ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2024 року                                           Справа № 903/1251/23 (903/946/23) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Грязнов В.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  арбітражного керуючого Василюка Ігоря Миколайовича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23) про повернення заяви про скасування судового наказу (суддя Вороняк А.С.)

за заявою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" Василюка І.М.
про скасування судового наказу
по справі № 903/1251/23 (903/946/23) у наказному провадженні

за заявою Фізичної особи-підприємця Зварича Олега Володимировича                   
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"
про стягнення 45000,00 грн основного боргу, згідно договору від 01.04.2023 про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23) заяву №02-49/75 від 01.03.2024 арбітражного керуючого Василюка Ігоря Миколайовича - розпорядника майна ТОВ "Ковельська ОТБ" по справі                                               № 903/1251/23(903/946/23) про скасування судового наказу від 07.09.2023 з доданими до неї документами на 28 аркушах (в т. ч. платіжну інструкцію № 44286582 від 01.03.2024 на суму 151,40 грн) повернуто заявнику.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23) арбітражний керуючий Василюк Ігор Миколайович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23), якою повернуто заяву про скасування судового наказу від 07.09.2023. Інших вимог прохальна частина апеляційної скарги не містить.
Апелянт зазначає, що звернення до господарського суду із заявою про скасування судового наказу обумовлено реалізацією ним повноважень розпорядника майна боржника та вимушеністю вживати заходи захисту майнових інтересів боржника.
Також в обґрунтування заяви про скасування судового наказу вказує на ухвалу Господарського суду Волинської області від 09.01.2024р. якою відкрито провадження у справі №903/1251/23 про неплатоспроможність ТОВ "Ковельська ОТБ".  Так, господарським судом визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Ковельська оптово-торгова база" в розмірі 343 851,69 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Василюка І.М.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/1251/23 (903/946/23)/2050/24 від 26.03.2024 витребувано матеріали  справи з Господарського суду Волинської області. 01.04.2024 матеріали справи №903/1251/23 (903/946/23) надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2024 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Василюка Ігоря Миколайовича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23) про повернення заяви про скасування судового наказу  - залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки.
16.04.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23) від арбітражного керуючого Василюка Ігоря Миколайовича надійшла заява   про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Василюка Ігоря Миколайовича на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23).
Запропоновано учасникам справи  у строк до 10.05.2024 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам судового процесу.
Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Копію ухвали від 19.04.2023 направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 81-82).
Сторони не скористались своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Згідно з ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
07.09.2023 Господарським судом Волинської області в порядку ст. 148, 154, 155 ГПК України було видано судовий наказ № 903/946/23 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ" (провулок Володимира Кияна, буд.9, м.Ковель, Волинська область, 45000, код ЄДРПОУ 05384241) на користь Фізичної особи-підприємця Зварича Олега Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 45000,00 грн (сорок п`ять тисяч 00 коп.), основного боргу, а також сплачений заявником судовий збір в розмірі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Судовий наказ набрав законної сили 03.10.2023.
Розпорядником майна ТОВ "Ковельська ОТБ", арбітражним керуючим Василюком І.М., подано до господарського суду заяву про скасування зазначеного судового наказу.
Ухвалою суду першої інстанції від 13.03.2024р. заяву про скасування судового наказу від 07.09.2023р. повернуто заявнику.
Місцевий господарський суд обґрунтував cвоє рішення про повернення заяви про скасування судового наказу тим, що заяву підписано розпорядником майна боржника, тобто особою, якій законом не надано право звертатися до суду самостійно чи в інтересах інших осіб. Зокрема, суд першої інстанції вказав на відсутність доказів в підтвердження факту відсторонення або звільнення керівника товариства - боржника із займаної посади.
Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції ухвалою від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23) арбітражний керуючий Василюк Ігор Миколайович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку винесеній ухвалі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом господарського процесу як форми діяльності суду є господарські спори або інші справи, віднесені до компетенції господарських судів Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
За змістом ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
         Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи в спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи в спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
          Відповідно до частин 1-4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що судовими стадіями процедури банкрутства є - розпорядження майном, санація та ліквідаційна процедура. При цьому, кожна із вищевказаних стадій невід`ємно супроводжується арбітражним керуючим, який на кожній із них має свої окремі специфічні повноваження, що націлені на відновлення платоспроможності боржника та виявлення добросовісних і недобросовісних кредиторів з метою задоволення їх реальних кредиторських вимог.
Згідно ст. 1 Кодексу розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном.
У відповідності до ч.1 ст.10 Кодексу України з процедур банкрутства    арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Розпорядника майна боржника, в процедурі розпорядження майном боржника, неможливо розглядати як повноцінного представника боржника чи кредиторів, оскільки в юридичному сенсі він не повинен бути заінтересованою особою та може виступати від свого імені самостійно.
З огляду на те, що розпорядник майна боржника призначається судом відповідно до               Кодексу України з процедур банкрутства, він не може бути і органом юридичної особи боржника, оскільки орган юридичної особи виникає з волі його засновників (учасників).
Не може прирівнюватись розпорядник майна боржника і до службової особи підприємства-боржника, оскільки його правовий статус не визначається нормами Кодексу законів про працю, з ним не укладається трудовий договір (контракт) під час виконання ним обов`язків розпорядника майна, він не включається до штату підприємства-боржника, він не зобов`язаний дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку підприємства-боржника, він не отримує заробітну плату на підприємстві-боржника.
Статус службової особи підприємства-боржника, відповідно до ч.2 ст. 10 Кодексу України з процедур банкрутства, арбітражний керуючий набуває виключно з моменту постановлення судом ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень.
Частиною 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства визначені права арбітражного керуючого. Так, арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право: звертатися до суду у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.3 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний:
розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку;
вести реєстр вимог кредиторів;
повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог;
вживати заходів для захисту майна боржника;
проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства;
повідомляти правоохоронні органи у разі виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій з майном боржника;
скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань;
подавати відомості (інформацію), необхідні для ведення Єдиного реєстру боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства;
надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі;
не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість;
за можливості проведення санації боржника розробити план санації боржника та подати його на розгляд зборам кредиторів;
виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Окрім того, призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника та він не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених законом (ч.ч. 10, 11  ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства).
Системний аналіз Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє дійти висновку, що призначений судом розпорядник майна боржника виконує контрольно-наглядові функції з управління підприємством і його майновими активами з метою визначення наявних конкурсних вимог кредиторів та обчислення його фінансово-економічного становища, не втручаючись при цьому у повсякденну господарську діяльність підприємства-боржника.
З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що  зазначена заява підписана розпорядником майна Василюком І.М., при цьому керівником ТзОВ "Ковельська ОТБ", відповідно до довідки № 490544 від 13.03.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 13.03.2023   є  Сорока П. А.
Колегія суддів зазначає,  що перебування підприємства на стадії розпорядження майном та призначення судом розпорядника майна боржника не дає підстав для звернення до суду із даною заявою від імені боржника ТзОВ "Ковельська ОТБ" чи самостійно арбітражному керуючому Василюку Ігорю Миколайовичу - розпоряднику майна ТОВ "Ковельська ОТБ", оскільки керівник підприємства чи орган його управління (за наявності), зокрема, в частині представництва підприємства - боржника та реалізації ним процесуальних прав в судовому процесі як уповноважена особа підприємства, звернутись до суду з заявою для захисту прав підприємства - боржника не позбавлений. 
Разом з тим, відповідно ч.9     ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у томі числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника. В такому випадку розпорядник майна наділяється правом подання (підписання) позову але виключно з підстав, встановлених законом, оскільки Кодексом прямо передбачено право розпорядника майна ініціювати спір шляхом подання відповідної заяви, предмет якого обмежений приписами ч.9 ст.44 Кодексу. В інших випадках розпорядник майна не наділяється правом на подання до господарського суду позовних заяв, в тому числі заяв про скасування судового наказу.
Тобто законодавець у Розділі II "Розпорядження майном боржника" КУзПБ (з урахуванням норм статей 12, 42 цього Кодексу) чітко визначив повноваження розпорядника майна боржника на стадії розпорядження майном. Однак він не наділив розпорядника майна повноваженнями щодо звернення із заявою про скасування судового наказу, оскільки на вказаній стадії існують органи управління боржником, утворені відповідно до його установчих документів, до повноважень яких віднесено здійснення оперативно-господарської діяльності боржника, частиною якої є звернення до суду із відповідними заявами.  
Приписами ч.12 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.
У разі виявлення обставин, передбачених абзацом першим цієї частини, за клопотанням кредиторів або інших учасників справи ухвалою господарського суду повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника припиняються, а виконання відповідних обов`язків тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.
Отже, колегія суддів виснує, що розпорядник майна боржника не наділений на стадії розпорядження майном боржника у справі про банкрутство повноваженнями на звернення до господарського суду із заявою про скасування судового наказу.
Винятком з загального правила є припинення ухвалою суду повноважень керівника боржника (його органу управління) та покладання його обов`язків на розпорядника майна.
Колегія суддів зазначає, що розпорядником майна не додано до матеріалів заяви належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсторонення або звільнення керівника із займаної посади та тимчасового покладання виконання обов`язків керівника підприємства на розпорядника майна боржника.
Аналогічні висновки викладені у постанові КГС ВС від 27.02.2020 у справі № 922/1134/17 щодо повноважень розпорядника майна.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Волинської області, що за відсутності доказів на підтвердження факту відсторонення або звільнення керівника товариства - боржника із займаної посади, заява про скасування судового наказу від 07.09.2023 є неналежно оформленою, оскільки підписана особою (арбітражним керуючим Василюком І.М. - розпорядником майна ТзОВ "Ковельська ОТБ"), якій законом не надано право звертатися до суду самостійно чи в інтересах інших осіб, а тому підлягає поверненню на підставі ч.6     ст.157 ГПК України.
Судова колегія вважає, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують.
З врахуванням вищевикладеного у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали.
Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
          Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
          Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
          За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування винесеної у справі ухвали.

Керуючись ст.ст. 157, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

                                                                  УХВАЛИВ:

          1. Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Василюка Ігоря Миколайовича- розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська ОТБ"  Василюка І.М.  на ухвалу Господарського суду Волинської області від 13.03.2024 у справі №903/1251/23 (903/946/23) про повернення заяви про скасування судового наказу - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
3. Справу №903/1251/23 (903/946/23) повернути  Господарському суду Волинської області.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.