ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/18747/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року (головуючий суддя Юхно І.В.)
в адміністративній справі №160/18747/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області    про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 26.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-1),  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач-2), в якому просив:  
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 о/р 050130000298 від 05.05.2023 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 04.05.2023 р., зарахувавши ОСОБА_1 до пільгового стажу наступні періоди: період навчання з 01.09.1983 р. по 16.07.1986 р. (2 роки 10 місяців 16 днів), період роботи з 17.07.1986 р. по 12.11.1986 р. (3 місяці 27 днів), період роботи з 23.01.1989 р. по 16.06.2009 р. (20 років 4 місяці 25 днів).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (номер пенсійної справи: 050130000298) і отримує пенсію по інвалідності. 04.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком по Списку №2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відділом перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в ході розгляду заяви ОСОБА_1 про перехід на інший вид пенсії прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 о/р 050130000298 від 05.05.2023. Позивач вважає протиправним рішення від 05.05.2023 р. про відмову у перерахунку пенсії.           Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року позов задоволено частково:
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 о/р 050130000298 від 05.05.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період навчання з 01.09.1983 по 16.07.1986 та періоди роботи з 17.07.1986 по 12.11.1986, з 23.01.1989 по 16.06.2009.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  повторно розглянути заяву позивача від 04.05.2023 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії о/р НОМЕР_1 від 05.05.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через не зарахування до пільгового стажу періодів навчання та роботи позивача, є протиправним, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування вказаного рішення.
Разом з тим, відповідачем не проводився розрахунок пільгового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію.
           Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги серед іншого вказує, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 з моменту набрання законної сили законом №2148 - з 11.10.2017 року.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 18.03.2011 Авдіївським МВ ГУМВС України в Донецькій області. Зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 05.08.2022 №1203-5001965982 ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою фактичного місця проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
Згідно  листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.06.2023 №0500-0202-8/52810 та довідки про доходи від 23.05.2023 №6335453596389311, ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по 3 групі інвалідності від загального захворювання, розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.05.2023 о/р 050130000298 за результатами розгляду заяви про перехід на інший вид пенсії від 04.05.2023 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області о/р 050130000298 від 05.05.2023 р.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»                     від 09.07.2003 №1058-IV.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»                     від 09.07.2003 №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
У статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Приписами п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; 
пенсія по інвалідності; 
пенсія у зв`язку з втратою годувальника. 
Частиною 1 ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 62 Закону України  «Про пенсійне забезпечення»  встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637  «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»  також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Слід зазначити, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
Матеріалами справи підтверджується, що 04.05.2023 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід з пенсії перехід із пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записами трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується, що позивач навчався в Авдіївському міському профтехучилищі №43 з 01.09.1983 по 17.07.1986 (диплом №311883 від 16.07.1986) та, в подальшому, зокрема, працював:
-          Донецька ордена Леніна залізниця Будівничо-монтажний поїзд №365 «Дорстройтреста»:
-           17.07.1986 – прийнятий електрогазозварником третього розряду (наказ №136 від 22.07.1986);
-           12.11.1986 – звільнений у зв`язку з призовом на військову службу п.3 ст.36 КЗпП УРСР (наказ №237 від 11.11.1986);
-          Служба в Радянській Армії з 20.11.1986 по 25.11.1988 (в/б 0067354);
-          Донецька ордена Леніна залізниця Будівничо-монтажний поїзд №365 «Дорстройтреста»:
-           23.01.1989 – прийнятий електрогазозварником третього розряду ручного зварювання (наказ №8 від 20.01.1959);
-           03.02.1997 – присвоєний четвертий розряд електрогазозварника на основі акту здачі проби (наказ №55 від 17.02.1997);
-           14.04.1999 – на підставі Класифікатора ДК-003-95 присвоєно електрогазозварник ручного зварювання четвертого розряду (наказ №173 від 14.04.1999);
-           01.06.2005 – Будівничо-монтажний поїзд №365 м. Яснувата згідно з наказом начальника дороги з 01.06.2005 року реорганізований в Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління (наказ №43/н від 09.02.2005);
-           01.01.2007 – присвоєна класифікація електрозварника ручного зварювання 5 розряду (наказ №269 від 29.12.2006);
-           16.06.2009 – звільнений за переведенням на Авдіївський завод залізобетонних конструкцій та будівничих деталей ДП «Донецька залізниця» п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №109/ос від 15.06.2009).
Колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що підставою для відмови в переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах стала відсутність пільгового стажу.
Так, зі змісту листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №0900-0202-8/29445 від 26.06.2023 встановлено, що відповідач-2 не зарахував до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.09.1983 по 16.07.1986 (навчання за спеціальністю), з 17.07.1986 по 12.11.1986 (електрогазозварщик), з 20.11.1986 по 25.11.1988 (військова служба), з 23.01.1989 по 21.08.1992 та з 01.02.2000 по 16.06.2009 (електрозварщик ручної зварки)  у зв`язку з ненаданням позивачем довідок відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. 
З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вищезазначені норми пенсійного законодавства України встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 
04.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до сервісного центру із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком по Списку №2 згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
До поданої заяви ОСОБА_1 долучив наступні документи: 
- трудову книжку серії НОМЕР_4 ; 
- диплом № НОМЕР_5 про навчання за фахом "електрогазозварювальник"; 
- військовий квиток серії НОМЕР_6 ; 
- накази 0№39 від 01.02.2005 р. та № 83 від 01.02.2010, наказ №43/ос                                  від 08.05.2012 р., "Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці". 
Відповідачем зазначено, що страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить 37 років 02 місяці 15 днів.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що правомірність не зарахування до пільгового стажу періоду військової служби позивачем не оскаржується та на підставі ч.2 ст.9 КАС України не підлягає дослідженню судом у цій справі.
Водночас, ненадання пенсійним органом розрахунку загального та пільгового стажу ОСОБА_1 унеможливлює перевірку зарахування оскаржуваних позивачем періодів його роботи до пільгового стажу у повному обсязі.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №1 та/або № 2.
При цьому, за правилами застосування Списків №1 та №2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991, то застосовується Список, затверджений  постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173; 
якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994, то застосовується Список, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; 
якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003, то застосовується Список, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.
Розділом XXXII «Загальні професії» списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник». 
Розділом XXXIII «Загальні професії» списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, передбачалися професії «газозварювальник», «електрозварювальник». 
Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 року №162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (чинна на момент роботи позивача) затверджено Список №2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачені професії «електрозварники» та «газозварники». 
З огляду на вищезазначене, професія електрогазозварювальника (газоелектрозварювальника) передбачена у всіх Списках №2. 
Крім того, відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС 16.01.1985 року №17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах. Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія зварника, електрозварника та газоелектрозварника є тотожною професією, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №535/103/17, від 27.03.2020 року у справі №607/1266/17 та від 03.02.2021 року у справі №453/1427/16-а, яка підлягає обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.
Тобто, професія «газоелектрозарника» відноситься до Списку №2 та має бути зарахована до пільгового стажу роботи позивача.
При цьому, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що записи трудової книжки позивача не викликають сумнів, здійснені у відповідності до вимог законодавства та не вимагають додаткового підтвердження іншими довідками та доказами.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а (постанова від 19.02.2020) сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1. 
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. 
Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи. 
Отже, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. 
При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. 
Згідно з частиною 5  статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Записи  в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей з посиланням на дати та номери відповідних наказів, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим ненадання уточнюючих довідок, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Отже, спірний період роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_4 , засвідчені підписами уповноваженої особи та містять відповідну печатки, відтак відсутні підстави для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Оскільки у позивача наявна трудова книжка з відповідними записами про стаж роботи у спірний період, позивачу не потрібно додатково підтверджувати пільговий стаж роботи довідками з місця роботи або архівних установ.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. 
Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.07.1986 по 12.11.1986 та з 23.01.1989 по 16.06.2009 на посаді електрогазозварника у Донецькій ордена Леніна залізниці Будівничо-монтажний поїзд №365 «Дорстройтреста».
Водночас, відповідно    пункту «д» частини 3  статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абз.1 ч.1  ст.38 ЗУ «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР).
Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 №1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.09.1983 по 16.07.1986 навчався в Середньому професійно-технічному училищі №43 м.Авдіївки Донецької області за професією електрогазозварювальника і здобув середню освіту, що підтверджується дипломом від 16.07.1986 №311883 (копія міститься у матеріалах справи).
Також матеріалами справи підтверджується, що з 17.07.1986 ОСОБА_1 прийнятий на посаду електрогазозварника у Донецьку ордена Леніна залізницю Будівничо-монтажний поїзд №365 «Дорстройтреста», який за висновком суду підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Таким чином, оскільки перерва між днем закінчення позивачем навчання в ПТУ і днем зарахування на роботу за професією не перевищує 3 місяців, то період навчання позивача  з 01.09.1983 по 16.07.1986 повинен бути зарахований в повному обсязі до загального (страхового) та пільгового трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №683/1774/16-а та від 09.07.2020 у справі №308/13118/16-а.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що є протиправним рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії о/р 050130000298 від 05.05.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через незарахування до пільгового стажу вищевказаних періодів навчання та роботи позивача.
При цьому, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування вказаного рішення, що дає підстави для задоволення позову в цій частині.
Оскільки відповідачем неправомірно незараховано до пільгового стажу роботи вищевказані періоди роботи та навчання і відповідно прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.          З огляду на вищевикладене, належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є:
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період навчання з 01.09.1983 по 16.07.1986 та періоди роботи з 17.07.1986 по 12.11.1986, з 23.01.1989 по 16.06.2009;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 04.05.2023 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
Щодо посилання скаржника на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 144 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними, оскільки відповідач-2, відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у рішенні о/р НОМЕР_1 від 05.05.2023 року посилався на положення п.б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Водночас слід взяти до уваги, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"№1058-ІV – з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. 
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вони суперечать один одному. 
Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. 
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування в цій частині.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалося, тому в іншій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.  241-245,  250,  311,  316,  321,  322    КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 05.06.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова