ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року 
м. Київ

cправа №  915/220/13-г(915/1465/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О. В. - головуючий, Білоус В. В., Погребняк В. Я. 

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В. 

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 
та рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2023
у справі за позовом ліквідатора Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" арбітражного керуючого Капінуса Андрія Анатолійовича
до   1) ОСОБА_1 
      2) Вільнянської міської ради
за участі третьої особи на стороні позивача: Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"
про визнання недійсним свідоцтва про право власності та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення майна у власність
в межах справи № 915/220/13-г 
про банкрутство Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор"

Учасники справи: 
позивач: не з`явився; 
відповідачі: не з`явилися;
третя особа: Награбовський О.В. (адв.);

1. Стислий зміст заявлених вимог
1.1.          Ліквідатор Українсько-німецького спільного підприємства (далі - УНСП) "Алкор" арбітражний керуючий Капінус А. А. в межах справи № 915/220/13-г про банкрутство УНСП "Алкор" звернувся до суду з позовом від 29.09.2021, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право власності та застосувати наслідки нікчемного правочину шляхом повернення майна у власність боржника.
1.2.          Позов обґрунтований тим, що до порушення справи про банкрутство №915/220/13-г, а саме в серпні 2010 року по нікчемному правочину з власності УНСП "Алкор" вибуло нерухоме майно, яке необхідно витребувати у власність банкрута для задоволення вимог кредиторів.
1.3.          ОСОБА_1 (відповідач-1) у відзиві на позов не заперечувала щодо суті позовних вимог, але в той же час зазначила про те, що позивачем пропущено строк позовної давності та просила у зв`язку з цим залишити позов без задоволення.

2. Стислий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.1.          Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2023, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 в позові відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач-1.

3. Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи
3.1.          Постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2015 у справі №915/220/13-г УНСП "Алкор" визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором Боржника призначено арбітражного керуючого Козлова В. О.
3.2.          Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2018 припинено повноваження ліквідатора УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Козлова В.О.
3.3.          Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.05.2019 ліквідатором УНСП "Алкор" призначено арбітражного керуючого Капінуса А.А. 
3.4.          Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2015 у справі №915/220/13-г визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (далі - АТ "ПУМБ") до УНСП "Алкор" та серед іншого встановлено, що вимоги АТ "ПУМБ" в сумі 13 522 629,97 грн є такими, що забезпечені заставою майна боржника, у тому числі іпотекою нерухомого майна Боржника відповідно до укладених між ними іпотечних договорів №461/071іп/08 від 26.08.2008, 1350/071ІП/07 від 24.10.2007, 7.3-57/6.6-88/05-2005/Іп-1 від 07.08.2007 та  291/071ип/08 від 23.06.2008. За умовами вказаних договорів УНСП "Алкор" (іпотекодавець) передало в іпотеку АТ "ПУМБ" (іпотекодержатель) належне Боржнику на праві власності нерухоме майно - будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
- цех розливу в склотару та склад готової продукції, цех розливу соняшникової олії та оцту інв.29 літ. Б, Б-2 площею 558,3 кв. м; котельня інв.27 літ. П, площею 135,7 кв. м; цех з виробництва соняшникової олії інв.30 літ. С-2, площею 266,4 кв. м; склад для зберігання насіння соняшника інв.31 літ. Т, площею 372,2 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 5685606);
- цех з виробництва пластикової тари та розливу, господарсько-побутовий корпус інв. 4, 39 літ. А-2, площею 515,0 кв. м; склад готової продукції інв.15 літ. В, площею 156,9 кв. м; майстерня інв.2 літ. Г, площею 120,9 кв. м; цех з виробництва сиропу, компресорний цех інв.22,25,26 літ. Н, площею 226,1 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 9944456);
- цех для гарячої фільтрації масла літ. Р, площею 77,6 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 10537753);
- склад для зберігання олії літ. Н', площею 72,6 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 10538184);
- склад для зберігання соняшника літ. Ф, площею 233,9 кв. м; контрольна вагова соняшникової олії літ. Х, площею 25,3 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 16587638);
- цех з виробництва біодизелю з лабораторією інв. 28 літ.Б'-2, площею 416,2 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 23269150);
- склад для зберігання рапсу літ. Ц, площею 184,9 кв. м;  склад зберігання шрота рапсу літ. Ч, площею 184,6 кв. м; торговий павільйон (літ. Ш), площею 60,7 кв. м (реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 23520838).
3.5.          На підставі рішення загальних зборів учасників УНСП "Алкор" (Протокол № 14 від 10.08.2010), у зв`язку з її виходом ОСОБА_1 із складу засновників (учасників), УНСП "Алкор" передало за Актом приймання-передачі нерухомого майна у власність ОСОБА_1 нерухоме майно.
3.6.          В зв`язку з прийняттям рішення та передачею вказаного майна, Виконавчим комітетом Вільнянської міської ради Запорізької області прийнято рішення від 10.03.2011 № 71 про оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, провулок Алкорівський, 3 за ОСОБА_1 та видано останній Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № НОМЕР_1 від 14.03.2011, у тому числі на згадувану вище нерухомість, що є предметом іпотеки.
3.7.          На підставі зазначеного вище Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державним реєстратором ТОВ "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" 17.03.2011 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на зазначені в Свідоцтві об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_1 з внесенням відповідних записів про право власності останньої до Реєстру прав власності окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.
3.8.          Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 у справі  915/220/13-ц встановлено наступне:
- в порушення вимог частини третьої статті 9 та частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку", відповідачем-1 було протиправно відчужено належне йому на праві власності нерухоме майно, яке знаходиться в іпотеці забезпеченого кредитора (позивача) без згоди останнього, а тому правочин щодо відчуження шляхом передачі такого майна у власність іншій особі є нікчемним та не створює жодних правових наслідків для сторін такого правочину з моменту його вчинення;
- судом нікчемність укладеного між УНСП "Алкор" та ОСОБА_1 правочину щодо відчуження (передачі у власність) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, оформленого Актом прийому-передачі нерухомого майна, складеного на підставі Протоколу Загальних зборів учасників УНСП "Алкор" №14 від 15.08.2010, в зв`язку тим, що фактично відбулося відчуженням майна, яке предметом іпотеки без згоди Іпотекодержателя, що є порушенням статей 3, 9, 12 Закону України "Про іпотеку". 
3.9.          Відповідач-1 не заперечує щодо нікчемності даного правочину. 
3.10.          Таким чином, укладений між УНСП "Алкор" та ОСОБА_1 правочин щодо відчуження (передачі у власність) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, оформленого Актом прийому-передачі нерухомого майна, складеного на підставі Протоколу Загальних зборів учасників УНСП "Алкор" № 14 від 15.08.2010 є нікчемним в силу закону та відповідно до частини першої та четвертої статті 75 ГПК України нікчемність вказаного правочину при розгляду даної справи не підлягає доказуванню.
Щодо строку позовної давності
За висновками місцевого господарського суду:
3.11.          Порушення права позивача за нікчемним правочином, по якому позивач просить застосувати наслідки нікчемності (визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № НОМЕР_1 складене 14.03.2011 та повернути у власність УНСП "Алкор" нерухоме майно) відбувся у декілька етапів, а саме:
1) 10.08.2010 - в день прийняття рішення загальних зборів учасників УНСП "Алкор" (протокол № 14 від 10.08.2010);
2) 14.03.2011- день видачі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № НОМЕР_1 від 14.03.2011.
3.12.          УНСП "Алкор" є стороною нікчемного договору, а тому строком з якого починається відлік перебігу строку  позовної давності в даній справі є 11.08.2010 та 15.03.2011, адже 10.08.2010 та 14.03.2011 відбулося порушення права Позивача і саме з цих дат Позивач міг реалізувати своє право на звернення до суду.  
3.13.          Позивач звернувся до суду з позовною заявою в вересні 2021 року (більше ніж через 10 років після виникнення права на звернення до суду за захистом порушеного права), тобто з пропуском строку позовної давності.
3.14.          УНСП "Алкор" визнано банкрутом постановою Господарського суду Миколаївської області від 23.06.2015 і цього ж дня ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Козлова В. О. Таким чином, на дату визнання позивача банкрутом, вже був пропущений строк позовної давності до даних правовідносин, а тому посилання позивача на не подання даного позову колишнім ліквідатором та призначення нового ліквідатора не може вважатись поважною причиною пропуску строку позивної давності в даній справі.
За висновками суду апеляційної інстанції:
3.15.          Згідно з наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, рішення про державну реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_1 прийнято 17.03.2011, тобто станом на цю дату спірний правочин вважається виконаним, як в частині видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № НОМЕР_1 від 14.03.2011, так і в частині безпосередньої передачі спірного майна ОСОБА_1, тому строк позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину повинен був закінчитися ще 17.03.2014.
3.16.          15.01.2012 набрав чинності Закон України від 20.12.2011 № 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", яким частину четверту статті 258 ЦК України виключено. При цьому ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання ним чинності особа має право звернутися до суду з позовом про застосування наслідків нікчемного правочину за умови, якщо строк їх пред`явлення, встановлений положеннями ЦК України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання ним чинності.
3.17.          Оскільки спірний правочин вважається виконаним 17.03.2011, тому, враховуючи положення частини п`ятої Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011 №4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", строк позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину щодо відчуження шляхом передачі нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя, у власність ОСОБА_1 закінчився 15.01.2015. Аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суду України у постанові від 29.11.2017 у справі №915/220/13г.
3.18.          Суд першої помилково інстанції виходив з того, що строк позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемності правочину та повернення спірного майна слід відраховувати від 11.08.2010, тобто від дня прийняття рішення загальних зборів учасників УНСП "Алкор" (протокол №14 від 10.08.2010), а за вимогами про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № НОМЕР_1 від 14.03.2011, тобто від дня видачі такого свідоцтва.
3.19.          Позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою 30.09.2021, тобто з пропуском строку позовної давності більше ніж на 6,5 років.
3.20.          Посилання третьої особи та позивача на те, що у даному випадку з позовом звертається ліквідатор банкрута, який має самостійний статус, тому питання щодо пропуску строку позовної давності та поважності причин пропуску такого строку повинно вирішуватися судом стосовно арбітражного керуючого Капінуса А. А. є безпідставними, оскільки:
- у даній справі ліквідатор УНСП "Алкор" арбітражний керуючий Капінус А.А. діє від імені та в інтересах банкрута і позов подано саме на захист порушених прав банкрута;
- обчислення строку стосовно арбітражного керуючого Капінуса А.А. починається з одного й того самого моменту, що й для УНСП "Алкор";
- оскільки перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й арбітражний керуючий, то і питання поважності причин пропуску такого строку повинно вирішуватися судом стосовно особи, що є носієм права, а не стосовно арбітражного керуючого Капінуса А.А., який і звернувся із позовом.
3.21.          Позивачем не було наведено поважних причин пропуску строку позовної давності саме УНСП "Алкор", що свідчить про подання позову в цій справі з пропуском строку позовної давності та наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Щодо суб`єктного складу
3.22.          Звертаючись з позовом, ліквідатор УНСП "Алкор" арбітражний керуючий Капінус А.А. визначив відповідачами Вільнянську міську раду та ОСОБА_1. В той же час, Вільнянська міська рада (код ЄДРПОУ 25486771) та Виконавчий комітет Вільнянської міської ради (код ЄДРПОУ 04526963) є окремими юридичними особами, які мають самостійну цивільну правоздатність та дієздатність та не відповідають по зобов`язанням одна одної.
3.23.          Вільнянська міська рада (код ЄДРПОУ 25486771) не є належним відповідачем у спорі щодо визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 14.03.2011, адже Вільнянська міська рада не видавала таке свідоцтво та воно не було видано на користь міської ради.
3.24.          Крім того, спірне нерухоме майно не знаходиться у власності чи розпорядженні Вільнянської міської ради та не передавалося на її користь, тому Вільнянська міська рада також не є належним відповідачем за вимогами про повернення у власність УНСП "Алкор" нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька обл., м. Вільнянськ, пров. Алкорівський, будинок, 3.

4. Стислий зміст касаційної скарги
4.1.          АТ "ПУМБ" звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2023, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

5. Узагальнені доводи касаційної скарги
5.1.          Відмовляючи у позові з підстав пропуску строку позовної давності, судами першої та апеляційної інстанції в порушення частини першої та п`ятої статті 235 ГПК України обставини щодо поважності пропуску строку взагалі не досліджувалися, жодних мотивів відхилення доводів позивача та третьої особи відносно наявності поважних причин пропуску строку позовної давності не наведено.
5.2.          Судами першої та апеляційної інстанції порушено частину четверту статті 235 ГПК України, оскільки не враховано висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 23.10.2018 у справі №904/5978/14,  про застосування якого третя особа наголошувала як у місцевому господарському суді, так і в суді апеляційної інстанції.
5.3.          Арбітражним керуючим Капінусом А. А. було подано клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Аналогічне клопотання заявила і третя особа. Однак суди першої та апеляційної інстанції не надали жодної правової оцінки цим клопотанням у питанні наявності поважності причин пропуску строку позовної давності.

6. Позиція інших учасників щодо касаційної скарги
6.1.          Ліквідатор УНСП "Алкор" арбітражний керуючий Капінус А. А. у відзиві підтримав касаційну скаргу та просив Суд її задовольнити, зазначаючи наступне:
- суди попередніх інстанцій помилково обрахували початок перебігу строку позовної давності з дати вчинення оспорюваного правочину, а не з дати призначення ліквідатора;
-  за змістом оскаржуваних рішень вбачається, що суд першої інстанції вказав про те, що наведені ліквідатором причини пропуску строку позовної давності не можуть вважатися поважними, а за висновком суду апеляційної інстанції ліквідатором не було наведено поважних причин пропуску строку позовної давності;
- в матеріалах справи наявні докази бездіяльності посадових осіб УНСП "Алкор", з вини яких було пропущено строк позовної давності, що залишено поза увагою судів попередніх інстанцій.
6.2.          ОСОБА_1 (відповідач-1) у відзиві заперечувала проти аргументів касаційної скарги з підстав їх необґрунтованості, просила Суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, зокрема з огляду на наступне:
- Вищий господарський суд України у постанові від 29.11.2017 у справі №915/220/13-г встановив, що строк позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину, який є предметом даної заяви, закінчився 15.01.2015, що не підлягає повторному доказуванню;
- оскільки сплив строку позовної давності є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову з цієї підстави;  
- суди попередніх інстанцій дослідили наведені позивачем та третьою особою причини пропуску строку позовної давності, надали їм оцінку та визнали їх неповажними;
- в касаційній скарзі наводяться доводи, з посиланням на які ані позивач, ані третя особа не обґрунтовували свою позицію в судах першої та апеляційної інстанцій.

7. Касаційне провадження 
7.1.          Ухвалою Верховного Суду від 06.02.2024 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "ПУМБ" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2023 у справі №915/220/13-г(915/1465/21), повернення касаційної скарги без розгляду або залишення касаційної скарги без руху до надходження оригіналів матеріалів даної справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, витребувано матеріали справи.
7.2.           16.02.2024 з Господарського суду Миколаївської області надійшли матеріали справи № 915/220/13-г(915/1465/21).
7.3.          Ухвалою Верховного Суду від 27.02.2024 відкрито касаційне провадження у справі №915/220/13-г(915/1465/21) за касаційною скаргою АТ "ПУМБ" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2023 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2023, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 09.04.2024 - 15:00.
7.4.           27.03.2024 до Верховного Суду надійшла заява ліквідатора УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Капінуса А. А., в якій він повідомив Суд про те, що підтримує касаційну скаргу АТ "ПУМБ" та свій відзив на касаційну скаргу, а також просить провести судове засідання, призначене на 09.04.2024 без участі ліквідатора за наявними у справі матеріалами.
7.5.          Оскільки участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, враховуючи, що Судом не визнавалася явка представників учасників справи обов`язковою, колегія суддів вирішила задовольнити клопотання ліквідатора УНСП "Алкор".
7.6.          В судовому засіданні 09.04.2024 представник АТ "ПУМБ" підтримав касаційну скаргу з викладених у ній підстав, просив Суд скаргу задовольнити.
7.7.          Решта учасників справи явку своїх представників у судове засідання 09.04.2024 не забезпечили. Відповідачі про поважність причин нез`явлення Суд не повідомили. 
7.8.          В судовому засіданні 09.04.2024 оголошено перерву до 23.04.2024 - 15:30.
7.9.           12.04.2024 до Верховного Суду надійшла заява ліквідатора УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Капінуса А. А. про проведення судового засідання, призначеного на 23.04.2024 без його участі, яка за своїм змістом аналогічна заяві, що надійшла до Суду 27.03.2024.
7.10.          Вказана заява ліквідатора УНСП "Алкор" задоволена Судом.
7.11.          В судовому засіданні 23.04.2024 представник АТ "ПУМБ" підтримав касаційну скаргу з урахуванням додаткових письмових пояснень до неї, просив Суд скаргу задовольнити.
7.12.          Решта учасників справи явку своїх представників у судове засідання 23.04.2024 не забезпечили. Відповідачі про поважність причин нез`явлення Суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до Суду не надходило.
7.13.          До визначеної дати проведення судового засідання від учасників справи не надійшло заяв чи клопотань, пов`язаних з рухом касаційної скарги, із вказівкою на наявність обставин, які б об`єктивно унеможливили розгляд справи у судовому засіданні 23.04.2024.
7.14.          Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників справи, представники яких не з`явилися. 

8. Позиція Верховного Суду
8.1.          У цій справі розглядається позов ліквідатора УНСП "Алкор" арбітражного керуючого Капінуса А. А. про визнання недійсним свідоцтва про право власності та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення майна у власність боржника.
8.2.          Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнали обґрунтованими доводи позивача про те, що укладений між УНСП "Алкор" та ОСОБА_1 правочин щодо відчуження (передачі у власність) спірного нерухомого майна є нікчемним в силу закону. Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого відповідачем-1 подано заяву і відмовили у зв`язку з цим у задоволенні позову.
8.3.          Зі змісту наведеного у касаційній скарзі обґрунтування вбачається, що скаржник заперечує висновки судів першої та апеляційної інстанцій саме в частині застосування позовної давності, зазначаючи про невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.
8.4.          Надаючи оцінку доводам касаційної скарги та запереченням на неї, перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд, враховуючи приписи статті 300 ГПК України та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, зазначає наступне.
8.5.          Згідно з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами:
- ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.02.2013 порушено провадження у справі №915/220/13-г про банкрутство УНСП "Алкор";
- постановою Господарського суду Миколаївської області віл 23.06.2015 УНСП "Алкор" визнано банкрутом;
- ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2015 у справі №915/220/13-г визнано грошові вимоги АТ "ПУМБ" до УНСП "Алкор", а також встановлено, що вимоги банку в сумі 13 522 629,97 грн забезпечені заставою майна боржника, у тому числі іпотекою нерухомого майна боржника за укладеними між ними іпотечними договорами. Предметом іпотеки виступило належне боржникові на праві власності нерухоме майно, а саме будівлі та споруди, розташовані у АДРЕСА_1 (далі - спірне майно);
- за рішенням загальних зборів учасників УНСП "Алкор" від 10.08.2010, у зв`язку з  виходом ОСОБА_1 із складу засновників (учасників) підприємства, УНСП "Алкор" передало за Актом приймання-передачі у власність ОСОБА_1 спірне нерухоме майно;
- виконавчим комітетом Вільнянської міської ради Запорізької області прийнято рішення від 10.03.2011 № 71 про оформлення права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 та видано Свідоцтво про право власності від 14.03.2011;
- 17.03.2011 державним реєстратором ТОВ "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на зазначені в Свідоцтві об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_1 з внесенням відповідних записів про право власності останньої до Реєстру прав власності окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна;
- ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.06.2017 у справі  №915/220/13-ц, постановленою за результатами розгляду позову АТ "ПУМБ" про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину, встановлено, що укладений між УНСП "Алкор" та ОСОБА_1 правочин щодо відчуження (передачі у власність) нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , оформлений Актом прийому-передачі нерухомого майна, складеним на підставі протоколу загальних зборів учасників УНСП "Алкор" № 14 від 15.08.2010, є нікчемним в силу закону, оскільки спірне майно, яке знаходиться в іпотеці, було протиправно відчужене без згоди іпотекодержателя (забезпеченого кредитора);
- ОСОБА_1 не заперечує щодо нікчемності даного правочину. 
8.6.          Частина перша статті 236 ЦК України визначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
8.7.          Нікчемний правочин породжує лише наслідки, пов`язані з його недійсністю. Відповідно до статті       216 ЦК       України такими наслідками будуть поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція) та відшкодування збитків або моральної шкоди, завданих другій стороні або третій особі внаслідок його вчинення.
8.8.          Врахувавши обставини нікчемності правочину та неправомірного вибуття з власності  УНСП "Алкор" спірного нерухомого майна, суди попередніх інстанцій  дійшли висновку про наявність порушеного права позивача та обґрунтованість заявлених ним вимог.
8.9.          Вказаний висновок по суті заявлених позовних вимог жодним з учасників справи не заперечується. 
8.10.          Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем-1 було подано до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності в порядку статті 267 ЦК України. 
8.11.          Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
8.12.          Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
8.13.          При цьому обчислення строків залежить від конкретних обставин і змісту правовідносин, а їх порушення тягне за собою відповідні юридичні наслідки. 
8.14.          Тлумачення частини п`ятої статті 261 ЦК України свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог.
8.15.          У даному спорі підлягає застосуванню загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).
8.16.          Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
8.17.          Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 
8.18.          Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 924/1114/18, від 03.04.2018 у справі № 910/31767/15).
8.19.          Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.
8.20.          Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
8.21.          Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 922/5094/14).
8.22.          При тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство (відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.03.2020 у справі № 14/325"Б").
8.23.          Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції у визначенні початку перебігу строку позовної давності зазначив про те, що порушення права позивача за нікчемним правочином відбулося у декілька етапів, а саме в день прийняття рішення загальних зборів учасників УНСП "Алкор" (10.08.2010) та в день видачі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно (14.03.2011). З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що строком з якого починається перебіг строку позовної давності у цій справі є 11.08.2010 та 15.03.2011.  
8.24.          В свою чергу суд апеляційної інстанції врахував обставини виконання нікчемного правочину (видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно та  передача спірного майна відповідачці), а також прийняття Закону України від 20.12.2011 №4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", у зв`язку з чим встановив, що у даному випадку строк позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину закінчився 15.01.2015. 
8.25.          Аналогічні висновки з цього питання наведені у постанові Вищого господарського суду України від 29.11.2017 у справі №915/220/13-г, ухваленої за результатами перегляду судових рішень по заяві АТ "ПУМБ" про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину.
8.26.          Позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності та застосування наслідків нікчемного правочину шляхом повернення майна у власність боржника 30.09.2021, тобто з пропуском строку позовної давності.
8.27.          Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та вважає помилковим визначення місцевим господарським судом початок перебігу строку позовної давності з дати прийняття рішення загальних зборів учасників УНСП "Алкор" та з дати видачі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
8.28.          Статтею 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
8.29.          В той же час, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц та від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17).
8.30.          Отже, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності умов:
- особа (позивач) наведе поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надасть суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України);
- суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановить їх існування та дійде висновку про їх об`єктивний характер, і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.
8.31.          У пунктах 10.20, 10.21 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012 зроблено висновок про те, що вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права. Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 ЦК України ("Межі здійснення цивільних прав"), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи  на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо. 
8.32.          Крім того, закон (норми ЦК України, спеціальні норми Закону про банкрутство тощо) не встановлює переліку поважних причин пропуску позовної давності, тому, судовою палатою Верховного Суду зазначено про виняткову необхідність надати висновок у питанні поважності причин пропуску позовної давності при вирішенні спорів у справах про банкрутство, здійснивши правову кваліфікацію обставин порушення провадження у справі про банкрутство та призначення арбітражного керуючого як самостійних причин пропуску позовної давності при вирішенні спорів у справах про банкрутство, не вдаючись до оцінки цих обставин у цій справі. У справах про банкрутство ці обставини мають місце на підставі рішення суду в силу закону (Закону про банкрутство тощо) та настають з ухваленням рішення про порушення провадження у справі про банкрутство.
8.33.          За змістом оскаржуваних судових рішень у цій справі вбачається, що:
- суд першої інстанції вказав про те, що на дату визнання позивача банкрутом та призначення ліквідатором арбітражного керуючого Козлова В. О.  строк позовної давності вже був пропущений, тому посилання позивача на неподання позову колишнім ліквідатором та призначення нового ліквідатора не може вважатися поважною причиною пропуску строку позовної давності;
- за висновком суду апеляційної інстанції перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й арбітражний керуючий, тому питання поважності причин пропуску такого строку повинно вирішуватися стосовно особи, що є носієм права, а не стосовно арбітражного керуючого Капінуса А.А., який і звернувся із позовом. В той же час, позивачем не було наведено поважних причин пропуску строку позовної давності саме УНСП "Алкор",
8.34.          Колегія суддів вважає передчасними такі висновки судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.
8.35.          Питання щодо наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).
8.36.          Суд звертає увагу, що до висновку про поважність причин пропуску позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. Поважними причинами у разі пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим (аналогічні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19).
8.37.          Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор УНСП "Алкор" Капінус А. А. у відповіді на відзив відповідача-1 (т.с.1, а.с.93-95) заявив клопотання про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та навів відповідне обґрунтування, яке серед іншого містить посилання на судові рішення у справі №915/220/13-г про банкрутство УНСП "Алкор", ухвалені за результатами розгляду скарги АТ "ПУМБ" на бездіяльність колишнього ліквідатора боржника арбітражного керуючого Козлова В. О. При чому, вказана бездіяльність полягає саме у невжитті заходів щодо подачі позову щодо повернення спірного майна банкрута, яке вибуло з його власності за нікчемним правочином з ОСОБА_1.
8.38.          Суди попередніх інстанцій обмежилися вказівкою на те, що зміна особи арбітражного керуючого не може вважатися поважною причиною пропуску строку позовної давності, але залишили поза увагою наведені позивачем обставини в обґрунтування наявності обставин, які безпосередньо вплинули на можливість подання позову, що розглядається у цій справі. По суті, оскаржувані судові рішення не містять викладу обставин, наведених у обґрунтування наявності поважності причин пропуску строку позовної давності, у зв`язку з чим не зрозуміло чи взагалі розглядалося відповідне клопотання позивача судами.
8.39.          Також поза увагою судів залишено те, що відповідно до частини 2 статті 10 КУзПБ арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.
8.40.          До повноважень ліквідатора (стаття 61 КУзПБ), зокрема належать: формування ліквідаційної маси; звернення до третіх осіб з вимогами вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продаж майна банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
8.41.          Вказані повноваження мають здійснюватися з метою задоволення вимог кредиторів з дотриманням балансу інтересів всіх учасників процесу неспроможності.
8.42.          Через арбітражного керуючого здійснюється зв`язок між сторонами, господарським судом та іншими учасниками у справі про банкрутство. Як учасник провадження у справі про банкрутство арбітражний керуючий набуває такого статусу лише після прийняття судом відповідного процесуального документа (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 904/5978/14, від 16.04.2019 у справі № 902/357/18, від 12.06.2019 у справі № 902/839/16).
8.43.          Дії ліквідатора - арбітражного керуючого Капінуса А. А. (заявлення цього позову) направлені на формування ліквідаційної маси та повернення нерухомого майна, яке безпідставно вибуло з власності боржника за нікчемним правочином, і на задоволення вимог кредиторів в порядку, встановленому КУзПБ.
8.44.          Однак поза увагою судів попередніх інстанцій залишено викладені у клопотанні позивача обставини та підстави, з посиланням на які ліквідатор боржника обґрунтовує поважність причин пропуску строку позовної давності, зокрема щодо неналежного виконання арбітражним керуючим Козловим В. О. покладених на нього  обов`язків. При цьому суди не надали оцінки тривалості періоду виконання відповідних повноважень вказаною особою, а саме: арбітражного керуючого Козлова В. О. було призначено розпорядником майна УНСП "Алкор" згідно з ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.06.2013, а постановою від 23.06.2015 - ліквідатором вказаного підприємства до припинення повноважень 23.05.2019, та не з`ясували обставин, з якого часу вказана особа була обізнана з спірним правочином, тощо. Натомість вказані обставини напряму пов`язані із розглядом клопотання позивача про поновлення строку позовної давності. 
8.45.          Окрім того, колегія суддів звертається до висновків про застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №902/357/18 та від 23.10.2018 у справі №904/5978/14, що полягають у можливості визнання поважними причин пропущення строку позовної давності у зв`язку з бездіяльністю раніше призначених ліквідаторів банкрута та вчинення ними дій не в інтересах банкрута та його кредиторів, тобто обставини, які робили своєчасне пред`явлення позову утрудненим. Про неврахування вказаних висновків слушно зазначав і скаржник в касаційній скарзі 
8.46.          Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
8.47.          Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
8.48. Оскаржувані судові рішення таким вимогам не відповідають, враховуючи неповноту дослідження та оцінки судами попередніх інстанцій обставин справи на предмет підтвердження позивачем обставин поважності пропуску позовної давності, що підтверджує аргументи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
8.49.          З огляду на встановлені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
8.50.          З урахуванням викладених у касаційній скарзі вимог про ухвалення нового рішення, тоді як Суд дійшов висновку про наявність підстав для направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1.          Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
9.2.          З урахуванням викладеного у цій постанові, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
9.3.           Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити частково.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2023  та рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2023 у справі №915/220/13-г(915/1465/21) скасувати.
3. Справу № 915/220/13-г(915/1465/21) направити на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                  О. В. Васьковський

Судді                                                                      В. В. Білоус

                                                                      В. Я. Погребняк