РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/16455/23
Провадження № 22-ц/4815/629/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструк С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
позивач – ОСОБА_2 , 
позивач – ОСОБА_3 ,
відповідач – Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному
Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2023 року у складі судді Панас О.В., постановлене в м. Рівне, повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Відділу Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції про зняття арешту зі спадкового майна. Свої вимоги обґрунтували тим, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності є власником квартири АДРЕСА_1 ; співвласниками цієї квартири в рівних частках є його діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 мав намір отримати спадщину за законом після смерті брата та здійснити реєстрацію права власності на житло, однак йому стало відомо, що на цю квартиру накладено арешт. Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т. повідомила, що видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту, якщо на спадкове майно накладено арешт. На його звернення Відділ Державної виконавчої служби в місті Рівному 17.08.2023 року повідомив, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з боржника, а у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З цієї відповіді ДВС стало відомо, що 12.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 30.06.1999 року тобто у зв`язку з тим, що рішення суду було фактично виконано в повному обсязі згідно із виконавчим документом. З урахуванням уточнених позовних вимог просили суд  зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції скасувати арешт зі спадкового майна – квартири АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження № 47826741 з примусового виконання ухвали від 27.05.2015 року № 569/6941/15-ц, у зв`язку із тим, що виконавче провадження закінчене 12.06.2015 року.                                

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2023 року казаний позов задоволено. Зобов`язано відділ Державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції скасувати арешт зі спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження № 47826741 з примусового виконання ухвали Рівненського міського суду.                        
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі покликається на пунктом 6 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. Додає, що згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувану, за заявою боржника у разі, якщо судом скасовано заходи забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням. Наголошує, що до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління юстиції ухвала про скасування заходів забезпечення позову не надходила, а відтак він позбавлений можливості добровільно зняти такий арешт. Вважає, що спір як такий, відсутні взагалі, оскільки вчинені дії є наслідком виконання ухвали суду про забезпечення позову і знімається такий арешт на підставі ухвали про скасування заходів забезпечення позову, і навіть якщо цей арешт і порушує будь-чиї права, то це не є підставою для зобов`язання відділу ДВС зняти його без дотримання вимог закону. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Свирид Мирослава Володимирівна вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1478 від 18.07.2022 р., зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).  

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. №98/02-14 від 18.08.2023 року, у провадженні приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Фесюк Т.В., знаходиться спадкова справа №10/2023 щодо майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_1 , є спадкоємцем за законом на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 . 
ОСОБА_1 спадщину прийняв,  подавши у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини. 

Згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон, наявний арешт нерухомого майна  №10013375 від 12.06.2015 року та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав, на підставі Постанови про накладення арешту на майно ВП№47826741 від 12 червня 2015 року, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського управління юстиції Якимець О.В., яке накладалося Рівненським міським судом Рівненської області.                                                                        

Судом встановлено, що 17.08.2023 року на звернення позивача  ОСОБА_1 Відділ Державної виконавчої служби в місті Рівному повідомив, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.Окрім цього, зазначено, що 12.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з тим, що рішення суду було фактично виконано в повному обсязі згідно із виконавчим документом.  

Маючи намір отримати спадщину за законом після смерті брата та здійснити реєстрацію права власності на житло, ОСОБА_1 і звернувся до суду з цим позовом про зняття арешту зі спадкового майна.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.                                         
Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.                                                               

 За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності – це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.    
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).   

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є, в тому числі, й рішення суду, що набрало законної сили.                                                

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.                                                                                                                                                              Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.     

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).     

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.        

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановлено судом, і підтверджено апелянтом, 12.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі згідно із виконавчим документом.

Виходячи з того, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на спірне майно, закінчене, підстави для продовження існування обтяження відсутні, а тому арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що є спадковим майном, накладений у межах виконавчого провадження № 47826741, підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законних висновків місцевого суду, які узгоджуються із фактичними обставинами справи, встановленими судом, а також нормами закону, що регулюють спірні правовідносини.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що окрім того, що відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту, у зв`язку з накладеним арештом позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності. Окрім цього, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2024 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В.

                                                                       Шимків С. С.