справа №991/4150/24
провадження №1-кс/991/4186/24

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
У Х В А Л А
Іменем України
«22» травня 2024 року                                                                 м. Київ
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвокатів ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_6 , на повідомлення про підозру з урахуванням повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 23 січня 2024 року у кримінальному провадженні №52019000000000842 від 25 вересня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга адвоката  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_6 , на повідомлення про підозру з урахуванням повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 23 січня 2024 року у кримінальному провадженні №52019000000000842 від 25 вересня 2019 року.
Обставини, якими обґрунтована скарга.
Скарга обґрунтована тим, що у кримінальному провадженні №52019000000000842 від 25 вересня 2019 року ОСОБА_6 здійснено повідомлення про підозру з урахуванням повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри на нову підозру від 23 січня 2024 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191; ч.3 ст. 209 КК України. Сторона захисту вважає, що таке повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 23 січня 2024 року, зокрема, в частині підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 209 КК України, є незаконним, так як здійснене з грубим порушенням положень ст. 62 Конституції України, порушенням вимог ст. ст. 17, 276, 277 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Обґрунтовуючи свої доводи адвокат посилається на те, що для повідомлення особі про підозру за ст. 209 КК України на час подій викладених у підозрі ОСОБА_6 був необхідний предикат, оскільки для кваліфікації такого кримінально-караного діяння, майно, що є об`єктом злочину, має бути прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, а сам факт одержання такого майна злочинним шляхом є злочином, який може встановити лише суд своїм обвинувальним вироком. Зазначає, що лише після зміни з 28 квітня 2020 року фабули ст. 209 КК України, особі може бути повідомлено про підозру за цією кваліфікацією одночасно з повідомленням про підозру за іншим злочином, в якому майно було здобуте злочинним шляхом, або якщо іншу особу було повідомлено про підозру за злочин, у якому майно здобуто злочинним шляхом, та наявні докази, що у такому випадку злочинні діяння вчиненні особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом. Саме у такому випадку, як зазначає сторона захисту, уже не потрібна наявність обвинувального вироку суду за предикатний злочин. Тобто, на переконання сторони захисту, детектив, в порушення вимог Європейської конвенції з прав людини, КПК України, Конституції України, повідомив ОСОБА_6 про підозру за ч.3 ст. 209 КК України у редакції, що діяла на час подій викладених у підозрі, без наявності об`єктивної сторони складу цього злочину. Крім цього, в обґрунтування вимог своєї скарги щодо незаконності підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 209 КК України, адвокат зазначив, що кошти, які за версією сторони обвинувачення, є предметом злочину, були отримані легально, тобто у законний спосіб, а тому можливе заволодіння ними утворюють лише склад злочину, визначений ст. 191 КК України, та не утворюють склад кримінального правопорушення за ч.3 ст. 209 КК України, що ставиться у підозру ОСОБА_6 . Зазначені обставини, на переконання сторони захисту, свідчать про очевидну необґрунтованість повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 209 КК України. Крім цього, у своїй скарзі адвокат зазначає, що сторона захисту, користуючись своїм правом на оскарження повідомлення про підозру ОСОБА_6 з урахуванням повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 23 січня 2024 року звернулася з відповідною скаргою до ВАКС, який ухвалою від 01 квітня 2024 року у справі №991/2476/24 залишив її без задоволення. За результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту колегії суддів АП ВАКС постановлено ухвалу від 10 квітня 2024 року, в якій, на переконання адвоката, визначено критерії, які не спростовують тверджень сторони захисту про відсутність в діях підзахисного ознак легалізації (відмивання) коштів.
У доповненнях до своєї скарги на повідомлення про підозру адвокат ОСОБА_3 зазначає і про незаконність здійснення стосовно ОСОБА_6 повідомлення про підозру за ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191 КК України. Звертає увагу, що повідомлення про підозру стосується об`єкта «Калинівка», тендер на будівництво якого виграла ТОВ «БК «УкрБудМонтаж», директор ОСОБА_8 , бенефіціар - дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_10 (на той час). Вказали, що є ще два інші тендери «Цвітоха» та «Богданівка», які у МОУ виграла компанія ТОВ «Північно-Українький Будівельний Альянс» (бенефіціаром якого є рідний брат ОСОБА_6 - ОСОБА_11 ), та які не мають жодного (навіть теоретичного) відношення до обставин злочину та повідомленої ОСОБА_6 підозри. Тобто, як зазначає адвокат, будь-якого впливу на ТОВ «БК «УкрБудМонтаж» ОСОБА_6 вочевидь не мав, а сторона обвинувачення змішуючи усі тендери в єдине має на меті створити враження певної узгодженості дій та впливу ОСОБА_6 на події, до яких він не мав жодного відношення. Захист стверджує, що згідно повідомлення про підозру ОСОБА_6 був відповідальний за виробничий процес, а тому їм не зрозуміло, як це взагалі може бути пов`язано із подією злочину. Також, на їх переконання, з тексту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_6 спілкувався з ОСОБА_9 як з керівником, а не як нібито з організатором певних подій. Крім цього, сторона захисту також вважає, що дії ОСОБА_6 за жодних обставин не могли кваліфікуватися за ч.3 ст. 27 КК України.
На підставі викладеного адвокат просить скасувати здійснене стосовно ОСОБА_6 повідомлення про підозру з урахуванням повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 23 січня 2024 року у кримінальному провадженні №52019000000000842 від 25 вересня 2019 року.
Позиція сторін у судовому засіданні.
В судовому засіданні адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подану скаргу на повідомлення про підозру підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у ній. На обґрунтування доводів скарги долучили до неї додаткові матеріали.
Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав думку своїх захисників.
Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191; ч.3 ст. 209 КК України (як з урахуванням зміни раніше повідомленої підозри та нової підозри, так і первинної підозри) уже неодноразово перевірялися судом під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу (а також його зміну) та під час розгляду скарг на повідомлення про підозру, за результатами розгляду яких суд дійшов висновку, що підозра є обґрунтованою. Зазначив, що усі документи, долучені як додатки до скарги, надавалися захистом і раніше під час попередніх скарг на підозру. Вказав, що на його переконання, стороною обвинувачення в межах цього кримінального провадження наведені достатні відомості про обставини вчинення дій, кваліфікованих за вказаними вище статтями КК України, які дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у підозрі, тобто кримінальні правопорушення могли бути вчинені за описаних обставин і відповідними особами. Докази на підтвердження цих обставин на цій стадії кримінального провадження є достатньо вагомими, у тому числі і за стандартами доказування «достатні докази» та «обґрунтована підозра». Акцентував увагу, що саме повідомлення про підозру не є остаточним та може бути змінене в результаті здійснення подальшого досудового розслідування кримінального провадження з урахуванням всіх встановлених обставин. Також зазначив, що зібрані наразі у кримінальному провадженні слідством докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Звернув увагу, що рішення, на які посилається сторона захисту не є релевантними до цієї справи, а кваліфікація дій підозрюваного за новою підозрою в частині доповнення її посиланням на ч.3 ст. 209 КК України (разом із підозрою у вчиненні предикатного злочину) не є такою, що суперечить змісту ст. 209 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення діяння) та судовій практиці. Щодо предикатного злочину, то детектив зазначив, що кошти (аванси) в сумі 312 458 028,12 грн, за версією слідства, були одержані без законних на те підстав, що підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами. 
На підтвердження своїх доводів прокурор долучив матеріали кримінального провадження, якими, на його переконання, обґрунтовується підозра ОСОБА_6 в межах цього кримінального провадження.
Встановленні обставини, мотиви і оцінка слідчого судді.
Розглядаючи зазначену скаргу, слідчий суддя дослідив її матеріали, заслухав позиції учасників судового засідання та, врахувавши їх думку, дійшов висновку про відсутність об`єктивної потреби у витребуванні усіх матеріалів кримінального провадження, враховуючи можливість надання відповідей на всі вагомі аргументи сторін за наявними матеріалами, що є цілком достатніми для розгляду скарги сторони захисту на повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191; ч.3 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні №52019000000000842 від 25 вересня 2019 року.
Як вбачається з матеріалів скарги, оскаржуване повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру складене 23 січня 2024 року. Із скаргою на ці повідомлення адвокат  ОСОБА_3 звернувся 15 травня 2024 року. На момент звернення до суду із цією скаргою та на момент її розгляду кримінальне провадження не закрито, обвинувальний акт до суду не передано. 
Тобто, як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів цю скаргу стороною захисту подано після спливу двох місяців.
Буквальне тлумачення (застосування) п.10 ч.1 ст. 303 КПК України дозволяє стверджувати, що може бути оскаржене повідомлення про підозру після двох місяців з дня повідомлення особі про підозру та протягом всього часу досудового розслідування до його закриття прокурором та/або звернення до суду із обвинувальним актом, що в свою чергу, на думку слідчого судді, виключає необхідність дотримання ініціатором скарги положень ч.1 ст.304 КПК України (10 днів).
В судовому засіданні сторони підтвердили, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №52019000000000842 від 25 вересня 2019 року завершено та надано стороні захисту доступ до матеріалів розслідування.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ст. 303 КПК України.
З долученого до скарги повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру ОСОБА_12 від 23 січня 2024 року вбачається, що його зміст відповідає формальним вимогам КПК України щодо змісту та форми повідомлення про підозру, передбачених п. 1-8 ч. 1 ст. 277 КПК України.
Як вбачається зі скарги та доповнень до неї, а також про що наголошували захисники в ході розгляду скарги, сторона захисту посилається на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_12 підозри та наявність обставин, які виключають існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме відсутність складу інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191; ч.3 ст. 209 КК України.
Так, з долученого захисником оскаржуваного повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 23 січня 2024 року вбачається, що підставою вручення такої підозри ОСОБА_6 була наявність достатніх доказів для його підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191; ч.3 ст. 209 КК України. Так, за твердженням органу досудового розслідування, ОСОБА_6 підозрюється у організації та керуванні заволодінням чужим майном (державними грошовими коштами) шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб ( ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ), в особливо великих розмірах (312 458 028,12 грн). Шляхом вчинення фінансових операцій з коштами в особливо великому розмірі на загальну сум 312 458 028,12 грн, одержаними внаслідок вчиненні суспільно небезпечного протиправного діяння (заволодіння державними грошовими коштами на користь ТОВ БК «Укрбудмонтаж», шляхом зловживання службовим становищем ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 ) ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою, фактично використали ці кошти, приховали та замаскували їх незаконне походження та володіння ними, джерело походження, місцезнаходження.
Перевіряючи наявність вказаних підстав для повідомлення про підозру, слідчий суддя враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» зазначає, що обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення, однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.
Захисники стверджують, що для повідомлення особі про підозру за ст. 209 КК України на час подій викладених у оскаржуваній підозрі ОСОБА_6 був необхідний предикат, оскільки для кваліфікації такого кримінально-караного діяння, майно, що є об`єктом злочину, має бути прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, факт чого може бути встановлений лише судом у обвинувальному вироку.
З такими доводами сторони захисту слідчий суддя не погоджується та вважає за необхідне зазначити, що кримінальний закон, що діяв на момент вчиненні дій, які кваліфіковані ОСОБА_6 за ч.3 ст. 209 КК України, дійсно передбачав необхідною умовою одержання коштів чи майна внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів. Факту притягнення ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності за предикатне діяння в ході розгляду скарги встановлено не було. Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу сторони захисту на те, що притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 209 КК України можливе і в тому разі, коли особа одночасно притягується до кримінальної відповідальності за предикатний злочин та за легалізацію (відмивання) коштів або іншого майна, одержаних внаслідок його вчинення (за сукупністю злочинів), якщо за версією сторони обвинувачення особа усвідомлює, що вчиняє відмивання таких коштів (майна), що в даному випадку вбачається з оскаржуваної стороною захисту підозри. 
Категоричних тверджень та/або однозначних судових практик, у тому числі найвищого суду у системі судоустрою стороною захисту не було запропоновано слідчому судді, які б унеможливлювали зазначену вище процесуальну можливість та поступове вирішення цього питання стосовно предикатного злочину (ст.191 КК України) та подальшої легалізації (ст.209 КК України) у нарадчій кімнаті колегією суддів (суддею) під час ухвалення вироку.
Дослідивши надані сторонами докази (протоколи огляду, протоколи за результатами проведенні НСРД, інші матеріали кримінального провадження), з урахуванням доводів сторони захисту та сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до переконання, що твердження сторони обвинувачення, про те, що в діях підозрюваного ОСОБА_6 вбачаються ознаки вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191; ч.3 ст. 209 КК Українине є вочевидь необґрунтованими, оскільки наведені ними докази в сукупності, з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_6 з кримінальними правопорушеннями. Разом з цим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що версія сторони обвинувачення, як і версія сторони захисту підлягають детальному дослідженню та правовому аналізу через з`ясування всіх обставин у сукупності та може бути здійснена судом під час розгляду справи по суті в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, та якщо при цьому будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, не виключається можливість зміни кваліфікації діяння особи. Тобто, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , його роль, так само як і наявність чи відсутність в його діях складу злочину можуть бути вирішенні виключно вироком суду та не підлягають встановленню/спростуванню слідчим суддею на досудовому провадженні, оскільки знаходяться поза межами тих питань, що відносяться до його компетенції. 
Тому, враховуючи зазначене, слідчий суддя не приймає доводи сторони захисту щодо відсутності у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру ОСОБА_6 від 23 січня 2024 року ознак складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Інші наведені стороною захисту доводи для скасування здійсненого стосовно ОСОБА_6 повідомлення про підозру з урахуванням повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру від 23 січня 2024 року у кримінальному провадженні №52019000000000842, на переконання слідчого судді, також не спростовують обставини, встановлені під час досудового розслідування, та відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю з боку слідчого судді.
Зокрема, не є підставою для скасування повідомлення про підозру наданий стороною захисту висновок експерта від 18.08.2023 №15267/21-35, який є умовним та свідчить про можливість неавтентичної побітової копії жорсткого диску, файлу-образу з ім`ям «image_008.E01». Як і не є підставою питання одержання в якості авансу за контрактом 15,6%, а не 80% вартості робіт за договором. 
Крім цього, слідчий суддя вважає за необхідне заначити, що, як було встановлено в ході розгляду цієї скарги, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 209 КК України (як з урахуванням зміни раніше повідомленої підозри та нової підозри, так і первинної підозри) неодноразово перевірялася судом під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу (а також його зміну) та під час розгляду скарг на повідомлення про підозру, в межах перевірки яких, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчі судді приходили висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Оскільки, зі змісту повідомлення про підозру слідує, що в ньому логічно та послідовно викладені фактичні обставини можливого вчинення ОСОБА_6  кримінальних правопорушень, передбаченихч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 209 КК України, а стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б спростовували причетність ОСОБА_6 до вчинення зазначених в повідомленні про підозру кримінальних правопорушень, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру складено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, в зв`язку з чим скарга адвоката ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
Розглядаючи зазначену скаргу, слідчий суддя дослідив надані сторонами матеріали, у тому числі ті, які підтверджують обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_6 та надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.
Посилання сторони захисту на не відповідність наведених тверджень АП ВАКС в ухвалі від 10 квітня 2024 року матеріалам кримінального провадження слідчим суддею не розглядались, оскільки перегляд рішень апеляційної інстанції не відноситься до повноважень слідчого судді.
Керуючись ст. ст. 303, 305, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги адвоката  ОСОБА_3  - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя                                                                 ОСОБА_18