ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2024 р.           Справа№ 910/11130/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Ткаченка Б.О. 
          Суліма  В.В. 
 
за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін:
від позивача: Переяславська М.В. (в залі суду);
від відповідача: Прилєпов О.А. (в залі суду);
при розгляді апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022, рішення в повному обсязі складено 02.11.2022, у справі № 910/11130/21 (суддя Усатенко І.В.)
за позовом Акціонерне товариство «Нікопольський завод Феросплавів»
до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
про стягнення 22 980 645,04 грн.
За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 
Акціонерне товариство «Нікопольський завод Феросплавів» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 22 980 645,04 грн, з яких: 21   884 709,66 грн - основна сума боргу, 175 188,66 грн - 3% річних, 764 076,03 грн.- інфляційних втрат та 156 670,69 грн - пеня, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 24.04.2019 № 0040-01021.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №       910/11130/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» втрати від інфляції у розмірі 764 076,03 грн, 3% річних у розмірі 175 186,74 грн, пеню у розмірі 156 668,35 грн, 312 054,21 грн витрат по сплаті судового збору. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 2,34 грн та 3% річних у розмірі 1,92 грн відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, заборгованість за товар була оплачена відповідачем в процесі розгляду справи. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 175 188,66 грн, втрати від інфляції у розмірі 764 076,03 грн та пеню у розмірі 156 670,69 грн. Суд відзначає, що заперечення відповідача з приводу визначення дати виникнення зобов`язання з оплати протягом 4 календарних, а не робочих днів не відповідають дійсності і спростовуються доданим позивачем розрахунком. Судом встановлено, що невірно було визначено дату кінцевого строку оплати за одним рахунком №   0501202102878 від 05.01.2021 - 11.01.2021, замість вірної дати - 12.01.2021. Вказана обставина призвела до завищення суми пені та 3% річних. Суд перевірив розрахунок втрати від інфляції та вважає його вірним та обгрунтованим, а суму 764 076,03 грн такою, що підлягає стягненню з відповідача. Як уже було зазначено вище, позивач помилився у визначенні дати виникнення зобов`язань за одним рахунком. Згідно перерахунку суду, з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 175 186,74 грн. Таким чином, у зв`язку з порушенням НЕК «Укренерго» умов Договору щодо здійснення своєчасних розрахунків за придбану у грудні 2020 - травні 2021 року балансуючу електроенергію, позивач, керуючись п. 4.2 Договору, правомірно нараховано пеню. Як уже було зазначено вище, позивачем було допущено помилку в розрахунку, в зв`язку з чим, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 156 668,35 грн. Нараховані позивачем суми пені та 3% річних не є надмірно великими з урахуванням суми основної заборгованості, яка утворилась, та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за продану електричну енергію. За таких обставин клопотання відповідача про зменшення пені, 3% річних не підлягає задоволенню. Згідно із ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» вбачається, що її приписи не містять імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Навпаки, означеними положеннями передбачено можливість відповідача, з метою належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що у свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. У той же час, ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за Договором.

Узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №       910/11130/21 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову АТ НФЗ у задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на АТ НФЗ.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.
На думку скаржника, судом не враховано законодавчі вимоги щодо порядку розрахунків на балансуючому ринку виключно з рахунка НЕК «Укренерго» зі спеціальним режимом використання, оскільки відповідач може сплачувати вартість балансуючої електричної енергії та небалансів електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку. Задовольняючи позовні вимоги місцевим судом безпідставно не прийнято до уваги доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення на користь позивача нарахованих пені, відсотків пені, річних та інфляційних втрат з огляду на те, що відповідач оплачує вартість небалансів електричної енергії виключно з поточного рахунку зі спеціального рахунку зі спеціальним режимом використання, після надходження коштів на цей рахунок від інших учасників балансуючого ринку.
Також на думку скаржника, місцевим судом невірно визначено період прострочення відповідача, що вплинуло на розмір стягнутої з відповідача пені, оскільки право на нарахування установленої п. 4.2  договору неустойки обумовлене фактом складання сторонами акта купівлі-продажу і виникає  не раніше наступного дня після підписання сторонами акта купівлі-продажу за відповідний період, натомість позивач нарахував пені з моменту спливу 4 робочого дня з дати начебто направлення рахунків; не встановлено факту направлення/виставлення позивачем платіжних документів (рахунків) на їх оплату відповідачеві.
Скаржник вважає, що до відповідача застосовано господарсько-правову відповідальність попри відсутність його вини у порушенні, відповідач не користувався належними позивачеві грошовими коштами, а розрахунки інфляційних втрат є помилковими, оскільки судом вирішено стягнути з відповідача інфляційні втрати за місяці, у яких період прострочення становить менше календарного місяця.
Скаржник стверджує про те, що місцевий суд необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про зменшення розміру пені та 3% річних, оскільки при вирішенні питання про зменшення неустойки має враховуватись доведений позивачем розмір понесених ним збитків, водночас, як свідчать подані позивачем заяви по суті спору останній не заявляв про понесені ним збитки і не надав (а суд не встановив) жодних доказів на підтвердження таких обставин у розумінні ст. 22 ЦК України, крім того, судом не враховано складного становища відповідача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Позивач не надав відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №       910/11130/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.
Ухвалою від 25.11.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №       910/11130/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №       910/11130/21.
07.12.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/11130/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №    910/11130/21. Призначено справу № 910/11130/21 до розгляду у судовому засіданні 01.02.2023.
30.01.2023 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №   910/11130/21 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №   910/9374/21.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/11130/21 до закінчення розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №   910/9374/21.
19.04.2023 надійшла заява, в якій повідомлено про те, що 03.02.2023 у справі №   910/9374/21 Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду була винесена постанова.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2023 апеляційне провадження у справі № 910/11130/21 поновлено; повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 910/11130/21 розглядатиметься у судовому засіданні 06.06.2023.
У судовому засіданні 06.06.2023 оголошено перерву у розгляді справи №   910/11130/21 до 27.07.2023.
27.07.2023 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №   910/11130/21 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 910/9216/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2023 зупинено апеляційне провадження у справі № 910/11130/21 до закінчення розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №   910/9216/22. Зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду справи № 910/9216/22.
19.12.2023 від Акціонерного товариства «Нікопольський завод Феросплавів» повідомлено, що Постановою Верховного Суду від 01.12.2023          касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2023 у справі №   910/9216/22 залишено без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 поновлено апеляційне провадження у справі № 910/11130/21. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21 розглядатиметься у судовому засіданні 12.03.2024.
У зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В., на лікарняному, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 12.03.2024 о 10 год. 20 хв. не відбувся.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2024 призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21 на 16.04.2024.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Суліма В.В., з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №   910/11130/21 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи
Представник позивача у судовому засідання 16.04.2024 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Представник відповідача у судовому засіданні 16.04.2024 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову АТ НФЗ у задоволенні позовних вимог; судові витрати покласти на АТ НФЗ.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вбачається із матеріалів справи, за заявою позивача, останній приєднався до Договору про врегулювання небалансів електричної енергії, яка була акцептована відповідачем 24.04.2019 за № 0040-01024, що підтверджується повідомленням ДП «НЕК «Укренерго» від 24.04.2019 № 01/14960 про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії, у якому зазначено про те, що договір є публічним та укладається сторонами з урахуванням статті 634 Цивільного кодексу України та розміщений на офіційному сайті ДП «НЕК «Укренерго» https://ua.energy/.
Виходячи з предмету заявленого позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок несплати за придбану у жовтні 2020 - червні 2021 електричної енергії відносини сторін регулюються Договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, типова форма яких затверджена наказами НЕК «Укренерго» від 06.03.2020 № 85, від 26.11.2020 № 634, від 05.01.2021 № 6, від 25.02.2021 № 111, від 16.03.2021 № 141 та редакції договору згідно наказу № 303 від 01.06.2021.
Згідно з п. 1.3, 1.4 Договору (в редакції наказів від 06.03.2020 № 85; від 05.01.2021 № 6; від 25.02.2021 № 111; від 16.03.2021 № 141. № 303 від 01.06.2021); п. 1.5, 1.6 Договору (в редакції наказу від 26.11.2020 № 634):
- за цим договором СВБ (яким у справі є позивач) врегульовує небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи;
- ОСП (яким у справі є відповідач) врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (далі Правила ринку).
Вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (п.п.2.1, 2.2 договору у всіх редакціях).
ОСП, зокрема, зобов`язаний виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії та інші розрахунки відповідно до цього договору та правил ринку; проводити розрахунки з СВБ у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку (п.3.3 у всіх редакціях).
Виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору (п.5.1 договору у всіх редакціях).
Згідно п. 9.1, 9.2 договору у всіх редакціях цей договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру. Якщо жодна зі сторін не звернулась до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.
Відповідно до редакції договору про врегулювання небалансів електричної енергії, затвердженої наказом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» №709 від 21.12.2020 у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів (далі - акт купівлі-продажу) та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» балансуючий ринок електричної енергії (далі - балансуючий ринок) - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії.
Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про ринок електричної енергії» обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, такі види договорів: про врегулювання небалансів.
Згідно з ч.1 ст.68 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.
За змістом ст.70 Закону України «Про ринок електричної енергії» усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії. З метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів. Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі. Купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів. Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором. Вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку. Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг.
Відповідно до п.п.1.2.1, 1.3.2 Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307 учасниками ринку електричної енергії є: виробники; електропостачальники; трейдери; ОСП; ОСР; ОР; гарантований покупець; споживачі, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цими Правилами та Законом. Для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору.
Пунктом 7.3.1 Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307 (далі Правила ринку № 307) ( в редакції чинній в спірний період)  визначено, що АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.
В той же час, згідно п.10.11 Правил ринку №307 у термін до 31 березня 2021 року включно виставлення рахунків за небаланси електричної енергії здійснюється щодекадно, а платежів за невідповідність - щомісячно.
Оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка (п.7.6.4 Правил ринку №307 в редакції від 11.03.2020 до редакції від 11.11.2020, п. 7.7.4 в редакції від 11.11.2020 - до чинної).
Відповідно до п. 7.8.1. Правил ринку якщо учасник ринку або ОСП (у якості АР) ініціює суперечку щодо суми, зазначеної в рахунку (запит платіжного документа), оплата повинна бути проведена згідно з платіжним документом. Якщо за результатами розгляду запиту платіжного документа будуть виявлені суми, що підлягають поверненню, учасники ринку та ОСП (у якості АР) зобов`язані здійснити перерахування надлишкових сум на відповідний рахунок.
У відповідності до умов Договорів та Правил ринку позивачем відповідачу було продано електричну енергію, складено та надіслано ОСП відповідні Акти купівлі-продажу балансуючої електричної енергії № ВН/20/10-№0040 від 31.10.2020, № ВН/20/11-№0040 від 30.11.2020, № ВН/20/12-№0040 від 31.12.2020, № ВН/21/01-№0040 від 31.01.2021, № ВН/21/02-№0040 від 28.02.2021, № ВН/21/03-№0040 від 31.03.2021, № ВН/21/04-№0040 від 30.04.2021, № ВН/21/05-№0040 від 31.05.2021, № ВН/21/01-№0040 від 31.01.2021№ ВН/21/06-№0040 від 30.06.2021. Також сторонами складено акт коригування № ВР/20/11-0040 від 01.09.2021 до акту від 30.11.2020 № ВН/20/11-0040. Акти підписані обома контрагентами та скріплені печаткою позивача.
На оплату придбаної електричної енергії для врегулювання небалансів відповідачу виставлені та надіслані рахунки-фактури за період з жовтня 2020 по червень 2021 (том 1, аркуші справи з 12-229; том 2, аркуші справи з 123-130).
В процесі розгляду справи відповідач оплатив заборгованість за товар, в зв`язку з чим, позивач зменшив суму позовних вимог, а на суму 19 707 684,98 грн провадження у справі було закрито відповідною ухвалою.
Отже основана сума заборгованості станом на день прийняття рішення відсутня.
Відповідно до п. 7.3.1, 10.11, 1.11.8 Правил ринку № 307 визначено, що АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду, виставлення рахунків за небаланси електричної енергії здійснюється щодекадно. АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП).
Тобто обов`язок виставлення рахунків на суми, які АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду покладений саме на відповідача у справі, що розглядається. Відтак, виставлення таких рахунків безпосередньо відповідачем є достатньою підставою для проведення відповідачем у подальшому відповідних розрахунків з урахуванням положень укладеного сторонами договору. Крім того, суд відзначає, що умовами договору (у всіх редакціях) не передбачено обов`язку СВБ (позивача) виставляти відповідачу рахунки на оплату електричної енергії. Вищезазначене спростовує доводи відповідача, що позивач безпідставно визначає дату виникнення зобов`язання з оплати у відповідача з дати виставлення рахунку-фактури, а не з дати отримання цього рахунку відповідачем.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем, як АР, було сформовано та підписано ЕЦП рахунки за електричну енергію для врегулювання небалансів за період з жовтня 2020 року по червень 2021 року.
Заперечуючи проти вимог позивача, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» посилалося на те, що відповідач може сплачувати позивачу вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників балансуючого ринку, на такому рахунку. У той же час, у зв`язку із систематичним порушенням рядом учасників балансуючого ринку своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, зазначений вище поточний рахунок відповідача у достатній мірі не накопичує коштів для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України). 
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вже зазначалось, в процесі розгляду справи відповідач оплатив заборгованість за товар, в зв`язку з чим, позивач зменшив суму позовних вимог, а на суму 19 707 684,98 грн провадження у справі було закрито відповідною ухвалою, отже основана сума заборгованості станом на день прийняття рішення відсутня.
Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, у спірному періоді позивач належним чином виконував свої зобов`язання за договором про участь у балансуючому ринку, що підтверджується підписаними між сторонами актами купівлі-продажу балансуючої енергії, копії яких містяться в матеріалах справи, натомість за відповідачем обліковувалась заборгованість, що зумовило нарахування штрафних санкцій, а саме: позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 17 518,66 грн, втрати від інфляції у розмірі 764 076,03 грн та пеню у розмірі 156 670,69 грн.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.
Пунктом 7.8.2, 7.8.3 Правил ринку передбачено, що за несвоєчасну оплату нараховується пеня за ставкою, що визначається відповідно до діючого законодавства. Пеня нараховується на грошові суми, що представляють різницю між сплаченою сумою та сумою, визначеною після вирішення суперечки, і повинна бути сплачена ОСП (у якості АР) або сплачена йому в залежності від обставин.
В редакціях договору, типова форма якого затверджена наказами НЕК «Укренерго» від 06.03.2020 № 85, від 26.11.2020 № 634 у п. 4.1 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть одна перед одною відповідальність, передбачену чинним законодавством України.
Однак, за період, протягом якого діяли відповідні редакції, позивач пеню не нараховує.
Згідно з п. 4.2. договору, в редакціях, типова форма якого затверджена наказами НЕК «Укренерго» від 05.01.2021 № 6, від 25.02.2021 № 111, від 16.03.2021 № 141, № 303 від 01.06.2021 у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0, 01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.
Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем умов Договору щодо здійснення своєчасних розрахунків за придбану у грудні 2020 - травні 2021 року балансуючу електроенергію, те, що позивачем у розрахунку невірно визначено дату кінцевого строку оплати за одним рахунком № 0501202102878 від 05.01.2021 - 11.01.2021, замість вірної дати - 12.01.2021, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає, що сума пені у розмірі 156   668,35 грн є правильною та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про наявність підстав для нарахування позивачем та стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну оплату балансуючої електричної енергії.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується про безпідставність твердження відповідача про визначення дати виникнення зобов`язання з оплати протягом 4 календарних, а не робочих днів, оскільки зазначені твердження спростовуються змістом розрахунку, натоміть позивачем невірно визначено дату кінцевого строку оплати за одним рахунком № 0501202102878 від 05.01.2021 - 11.01.2021, замість вірної дати - 12.01.2021, що призвело до завищення як суми пені, так і суми 3% річних.
Перевіривши розрахунок позивача, враховуючи правильні періоди нарахування, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суми 3% річних та інфляційних втрат у розмірах 175   186,74 грн та 764   076,03 грн, відповідно.
Так, відповідачем до суду першої інстанції подано клопотання про зменшення на 99% пені та 3% річних, к разі задоволення позовних вимог. Крім того, відповідачем заявлено в судових дебатах про зменшення втрат від інфляції.
Суд першої інстанції не вбачав підстав для зменшення втрат від інфляції, оскільки, відповідне клопотання не було заявлено відповідачем, а було озвучено лише на стадії судових дебатів, крім того, нараховані позивачем суми пені та 3% річних не є надмірно великими з урахуванням суми основної заборгованості, яка утворилась, та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за продану електричну енергію.
05.06.2023 відповідачем до суду апеляційної інстанції заявлено клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних, в якому просить зменшити розмір нарахованих позивачем пені та відсотків річних на 90%, яке мотивоване тим, що як вбачається із позовної заяви та що підтверджується матеріалами справи, позивачу не було завдано будь-яких збитків в розумінні ст. 22 ЦК України, більш того, при обґрунтуванні позовних вимог у відповідній частині позивач взагалі не посилається і не вказує на існування будь-яких негативних наслідків для господарської діяльності позивача, спричинених несвоєчасною оплатою відповідачем вартості небалансів електричної енергії.
Відповідач зазначає, що у даній справі слід врахувати правовий статус та скрутне фінансове становище відповідача, що підтверджується консолідованою фінансовою звітністю та звітом незалежного аудитора за 2021 рік, які є у відкритому доступі. Також, відповідач зазначає, що загальновідомо, що останній постійно здійснює забезпечення технічної можливості споживачів електричною енергією навіть з урахуванням руйнувань, які завдаються підприємствам енергетичного комплексу, в умовах воєнного стану відповідач має для країни вкрай важливе стратегічне значення, постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат внаслідок бойових дій на території України, усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення енергосистеми з метою підтримки обороноздатності держави.
Також відповідач вважає, що нарахована пеня та 3% річних є джерелом отримання з боку позивача невиправданих додаткових прибутків на загальну суму 331   855,09 грн та одночасно непомірним тягарем для відповідача; загальна заборгованість учасників балансуючого ринку електричної енергії перед відповідачем станом на 20.05.2023 становить 27   217   448   358,23 грн, що значно перевищує борг відповідача пере позивачем.
Відповідач просить врахувати добросовісну поведінку відповідача, адже протягом часу розгляду справи відповідачем повністю сплачено суму основного боргу.
З аналогічних мотивів постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2023 змінено рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2022 у справі №   910/16861/21, в частині стягнення з відповідача пені, де апеляційним судом зменшено на 50% розмір стягнутої судом першої інстанції з відповідача пені.
Позивач у запереченні на клопотання про зменшення пені та 3% річних зазначив про те, що відповідач виконував зобов`язання щодо оплати вартості проданої СВБ балансуючої електричної енергії із порушенням строку, що й зумовило звернення позивача із даним позовом до суду. Нараховані позивачем суми пені та 3% річних не є надмірно великим з урахуванням суми основної заборгованості, яка утворилась, та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за продану електричну енергію. Надходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.
Також позивач звернув увагу на те, що у постановах Верховного Суду у справах №   910/6635/21, № 910/6639/21 та № 910/6578/21 викладено висновок про те, що Твердження скаржника, що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, відхиляються з огляду на те, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова ВС у складі ОП КГС від 16.10.2020 у справі № 903/918/19).
Щодо клопотання відповідача про зменшення пені та 3% річних на 90%, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, за положенням ч. 1    ст. 550 ЦК України.
Водночас ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність (або відсутність) у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а також розмір, до якого вона підлягає зменшенню.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19 зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені  статтею 551 ЦК України  та  статтею 233 ГК України  щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.
Зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України, на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи відповідача щодо підстав зменшення пені на 90%, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що відповідачем не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення, у зв`язку із чим, підстави для зменшення пені відсутні.
Щодо зменшення 3% річних, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/471/18 (провадження № 12-79гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі № 902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами пункту 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині 2 статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.
Таким чином, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи № 902/417/18, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості, в той час як у справі № 910/11130/21 відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3% та не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.
Відтак, правовідносини у справі № 902/417/18 та № 910/11130/21 не є подібними за встановленими фактичними обставинами.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання про зменшення розміру пені та 3% річних на 90% відсутні.
Твердження скаржника, що прострочення виникло не з його вини, оскільки він міг сплачувати вартість балансуючої електричної енергії виключно з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від інших учасників, відхиляються  колегією суддів з огляду на те, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача пені за прострочення в оплаті отриманої електричної енергії, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат (постанова ВС у складі ОП КГС від 16.10.2020 у справі № 903/918/19).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 156   668,35 грн пені, 175   186,74 грн 3% річних та 764 076,03 грн інфляційних втрат, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №   910/11130/21, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Так, умовами укладеного між сторонами правочину передбачено, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст.201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.
При цьому, положення договору не містять будь-яких застережень щодо використання відповідачем поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, та відповідно умови про розрахунок за продану електричну енергію лише з такого рахунку та/або за умови  наявності коштів на такому рахунку.
Згідно  з частиною четвертою статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.
Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на:
1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників;
2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників;
3) поточний рахунок оператора системи передачі.
З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.
З наведеної статті закону вбачається, що її зміст не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості  здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема  з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.
Твердження заявника про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.    
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі №910/6639/21, від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 18.10.2022 у справі №910/6578/21, й з огляду на зазначене у пункті 17 цієї постанови об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновків, наведених у вказаних постановах.
Доводи скаржника про те, що інфляційні втрати слід нараховувати лише у випадку, якщо прострочення триває повний місяць, є помилковими, оскільки у пункті 38.2 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата визначила методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями)=0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Враховуючи обставини справи, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994; п. 29-30), однак, це право не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006; п. 23; рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії; п. 32). 
Так, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21, відсутні.
Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №   910/11130/21.
Колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.       
З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Хаджинастасиу проти Греції»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №   910/11130/21 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284, 325 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 910/11130/21  залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 910/11130/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Текст постанови складено та підписано 27.05.2024, зокрема, у зв`язку із перебуванням судді Гаврилюка О.М. з 13.05.2024 по 24.05.2024 у відпустці.

Головуючий суддя                                                                      О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                Б.О. Ткаченко

                                                                                В.В. Сулім