КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 760/23969/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5293/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
13 березня 2024 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року у складі судді Оксюти Т.Г., 
у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ГОЛД» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАЄКТОРІЯ» про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2020 року ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД» звернулося у суд із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» на свою користь грошові кошти у розмірі 200 000 грн та судові витрати. 
 
Позов обґрунтовано тим, що 11 квітня 2008 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір про відкриття кредитної лінії №65-08-Ил/33. 
 
03 квітня 2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» був укладений договір № 12 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року. 
 
16 липня 2019 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД» був укладений договір поруки № 16/07п, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором, за виконання ОСОБА_2 , зобов`язань, що виникли за Кредитним договором № 65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 . 
 
Відповідно до п. 2.1 договору поруки № 16/07п поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором частково. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 200 000 грн. 
 
Згідно із п. 2.2 договору поруки № 16/07п у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором. Поручитель несе відповідальність перед кредитором як солідарний боржник. В будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпечення зобов`язання, визначеного у п. 2.1 цього договору. 
 
Відповідно до п. 4.3 договору поруки поручитель протягом 15-ти банківських днів, наступних за днем отримання від кредитора передбаченого у п. 4.1. даного договору повідомлення, зобов`язується перерахувати на поточний рахунок кредитора суму, визначену останнім у розрахунку заборгованості позичальника, але не більше суми встановленої у п. 2.1 цього договору. 
 
Отримавши вимогу ТОВ «ФК «АРАГОН» вих № 18/11 від 18 листопада 2019 року, з метою уникнення порушення договору поруки № 16/07п позивач як поручитель частково погасив заборгованість ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору у розмірі 200000 грн. 
 
Відповідно до п. 4.6 договору поруки № 16/07п у випадку виконання поручителем своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1., 4.3. даного договору, до поручителя, згідно положень ст. ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять права кредитора, які виникли за кредитним договором, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання. 
 
Враховуючи вищезазначене, до позивача частково перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року, а саме право вимоги у розмірі 200 000 грн. 
 
З метою досудового врегулювання спірних правовідносин. Позивач направив на адресу ОСОБА_2 вимогу вих № 21/8 8-6 від 21.08.2020, в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 200 000 грн. 
 
Однак, ОСОБА_2 залишив без уваги дану вимогу та станом на 27 жовтня 2020 року не сплатив заборгованість перед позивачем у розмірі 200 000 грн. 
 
В рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 було укладено ряд договорів порук, а саме: договір поруки №65-08-П/33 від 11 квітня 2008 року між громадянкою США ОСОБА_1 та ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ Банк «Фінанси та Кредит»); договір поруки 05/06-п3 від 05 червня 2019 року укладений між ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» та ТОВ «ФК «АРАГОН». На підставі викладеного просив позов задовольнити.
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року позов ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД» задоволено. Вирішено питання судових витрат. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення просить скасувати його та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позову ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД».
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не прийняв до уваги наявність рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року у справі №2-267/2012, яке свідчить про закінчення строку дії договору поруки. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору даним рішенням стягнено солідарно з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 726 538 грн. 
 
Вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі «202/4494/16ц, зазначено, що «на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється».
 
Скаржниця зазначає, що ВАТ Банк «Фінанси та кредит» не реагував на пропозиції щодо вирішення спору шляхом позасудового врегулювання.
 
Крім того вказує, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року по справі №361/3169/15-ц повністю відмовлено у задоволенні позову ВАТ Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за умовами кредитного договору №69-08-ИЛ/33 від 11 квітня 2008 року. Постановою Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року по справі №361/3169/15-ц касаційна скарга ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» була залишена без задоволення.
 
Посилається на те, що оскільки для виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року було відкрито виконавче провадження, то відступлення права вимоги можливе лише в рамках виконавчого провадження. Невиконання таких дій (нетримання ухвали про заміну сторони виконавчого провадження) свідчить про перехід права вимоги до ТОВ «ФК «АРАГОН», а відтак, нібито погашення боржниками/поручителями боргу на користь ТОВ «ФК «АРАГОН» є неналежним виконанням зобов`язання.
 
Зазначено, що ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД» сплатив кошти на користь ТОВ «ФК «АРАГОН» без належної правової підстави, крім того сплата таких коштів не може вважатися погашенням заборгованості за кредитним договором №65-08-ИЛ/33 від 01 квітня 2008 року.
 
Крім того, скаржниця вказує, що жодним чином не була повідомлена про судовий розгляд справи та була позбавлена права, як відповідач здійснювати дії передбачені ЦПК України, зокрема подати відзив у справі та взяти участь у судовому розгляді справи. Оскаржуване рішення також не отримувала.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Свірєпова А.В. в інтересах ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.
 
ОСОБА_2 та представник ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час якого судом повідомлялися у встановленому законом порядку.
 
01.02.2024 від ОСОБА_1 поступило клопотання про розгляд справи у її відсутність.
 
  З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за  відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
 
Колегія суддів заслухавши адвокат Свірєпова А.В. в інтересах ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД», який  просив  задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
При цьому, колегія суддів враховує відсутність у справі доказів уповноваження іншими відповідачами ОСОБА_1 на оскарження рішення суду в їх інтересах, а тому  перевіряє законність оскаржуваного рішення в частині вимог, заявлених до  скаржниці.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
 
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на наступне.
 
Так, ухвалюючи у справі судове рішення суд першої інстанції допустив порушення норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для обов`язкового скасування рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення у справі.
 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.
 
Відповідно до  ст. 178 ЦПК України після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмовий відзив на позов протягом установленого судом строку, в якому викласти свою позицію щодо заперечення проти позовних вимог із зазначенням доказів, що підтверджують його незгоду з ними.
 
Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
 
Між тим,  у справі відстані докази направлення на адресу відповідачки ОСОБА_1 копії ухвали суду про відкриття провадження та копії  позовної заяви, чим особа позбавлена можливості надати відзив, заявити клопотання.
 
Таким чином, на момент розгляду справи  процедура проведення спрощеного позовного провадження районним судом була порушена.
 
При цьому згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
 
Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції мав право розглянути справу у спрощеному позовному провадженні, проте вимоги цивільної процесуальної форми вимагають дотримання процедури проведення спрощеного позовного провадження.
 
Зазначене позбавило відповідачку можливості надати зауваження щодо заявлених до неї позовних вимог, а суд це позбавило обов`язку надати оцінку можливим доводам та обґрунтуванням заперечення, тому суд не виконав свого зобов`язання стосовно дотримання закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу рівності сторін.
 
Апеляційний суд вважає, що за обставин, встановлених у цій справі, процесуальні дії районного суду при розгляді справи є надто формальними, та такими, що вчинені непропорційно та фактично позбавили права особи на участь у розгляді її справи.
 
При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
 
Європейський суд з прав людини у справі "Лопушанський проти України" у зв`язку із розглядом судом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений,  констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, одного із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.
 
Отже, у матеріалах справи відсутні докази на спростування доводів апеляційної скарги про порушення процесуальних прав  ОСОБА_1 у звязку з неповідомленням її про розгляд справи та позбавленням права вчиняти процесуальні дії, як сторони спору.
 
Згідно п. 4 ч.1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування  судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
 
Розглянувши справу у відсутність даних щодо повідомлення відповідачки про  перебування заявленого спору у провадженні суду, районний суд  допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, у зв`язку з чим відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду  в частині вирішення вимог щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині  нового судового рішення.
 
При цьому, колегія суддів враховує наступне.
 
Як убачається зі справи, 11 квітня 2008 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 65-08-Ил/33, за умовами якого останнім  відкрито невідновлювальну кредитну лінію у розмірі 60 000 дол США зі сплатою 16 % річних та кінцевим терміном повернення - 10 квітня 2023 року (а.с. 6-8 т.1).
 
11 квітня 2008 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з яким остання зобов`язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань (а.с 33-35 т.1).
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2012 року позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 726 538 грн 13 коп (а.с. 70-91 т.1).
 
06 серпня 2012 року видано виконавчий лист № 2-267/2012.
 
Постановою державного виконавця від 07 березня 20123 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с. 168 т.1).
 
28 жовтня 2015 року постановою державного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачеві, у підстав не виявлення майна боржника на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (а.с. 169 т.1).
 
03 квітня 2019 року між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "ФК "АРАГОН" був укладений договір № 12 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" відступив право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року (а.с. 21-25 т.1).
 
16 липня 2019 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД» був укладений договір поруки № 16/07п, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором, за виконання ОСОБА_2 , зобов`язань, що виникли за Кредитним договором № 65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 (а.с. 26-27 т.1)
 
Відповідно до п. 2.1 договору поруки № 16/07п поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором частково. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми у розмірі 200 000 грн.
 
Згідно із п. 2.2 договору поруки № 16/07п у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором. Поручитель несе відповідальність перед кредитором як солідарний боржник. В будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпечення зобов`язання, визначеного у п. 2.1 цього договору.
 
Відповідно до п. 4.3 договору поруки поручитель протягом 15-ти банківських днів, наступних за днем отримання від кредитора передбаченого у п. 4.1. даного договору повідомлення, зобов`язується перерахувати на поточний рахунок кредитора суму, визначену останнім у розрахунку заборгованості позичальника, але не більше суми встановленої у п. 2.1 цього договору.
 
18 листопада 2019 року ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД» направило ТОВ "ФК "АРАГОН" вимогу вих. № 18/11 з метою уникнення порушення договору поруки № 16/07п позивач як поручитель частково погасив заборгованість ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору у розмірі 200 000 грн (а.с. 28-30 т.1).
 
Відповідно до п. 4.6 договору поруки № 16/07п у випадку виконання поручителем своїх зобов`язань, передбачених п. п. 2.1., 4.3. даного договору, до поручителя, згідно положень ст. ст. 514, 556 Цивільного кодексу України, переходять права кредитора, які виникли за кредитним договором, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання.
 
21.08.2020 позивач направив на адресу ОСОБА_2 вимогу в якій вимагав сплатити заборгованість у розмірі 200 000 грн (а.с. 32 т.1).
 
Також 05 червня 2019 року було укладено договір поруки 05/06-п3 між ТОВ "ТРАЄКТОРІЯ" та ТОВ "ФК "АРАГОН", який є кредитором ОСОБА_2 за кредитним договором № 65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року відповідно до договору № 12 від 03 квітня 2019 про відступлення права вимоги укладеного між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "ФК "АРАГОН" (а.с. 36-37 т.1).
 
Так, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "ФК "Сіті Голд" та стягнув солідарно  і з скаржниці грошові кошти в розмірі 200 000 грн, мотивуючи тим, що оскільки ОСОБА_2 не виконав свого обов`язку по поверненню коштів за користування кредитом, укладеним відповідно до договору № 65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року, а поручитель за договором поруки ТОВ "ФК "Сіті Голд" сплатило грошові кошти в розмірі 200 000 грн в рахунок часткового погашення кредиту. Відтак, ТОВ "ФК "Сіті Голд" має право на стягнення грошових коштів у вищезазначеному розмірі солідарно в тому числі й  ОСОБА_3 . 
 
Між тим, з такими висновками суду погодитися неможливо.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
 
Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
 
Відповідно до положень ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.
 
До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
 
До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.
 
Відповідно до змісту вказаної норми передбачено перехід до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, усіх прав кредитора у цьому зобов`язанні, які останній мав до боржника. Водночас, оскільки чинним законодавством передбачається солідарна відповідальність поручителя разом із боржником перед кредитором, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, не виникає права вимоги до інших поручителів, які разом із ним поручилися за виконання зобов`язань боржником.
 
Відповідно до змісту договору поруки від 16 липня 2019 року, укладеного між  ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ФК «СІТІ ГОЛД», ОСОБА_1 не поручалася за зобов`язаннями останнього.
 
Відтак, після виплати грошових коштів в розмірі 200 000 грн в рахунок часткового погашення кредиту за кредитним договором № 65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року у ТОВ "ФК "Сіті Голд" не виникло права зворотної вимоги до ОСОБА_1 . 
 
З договору поруки від 16 липня 2019 року вбачається, що ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Голд" поручилося перед ТОВ "ФК "АРАГОН" за виконання саме зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 65-08-Ил/33 від 11 квітня 2008 року та зазначений договір не стосується зобов`язань ОСОБА_1 .
 
Відповідно до долучених до справи доказів, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитну заборгованість, яка виникла перед кредитором.
 
Отже, банком реалізовано право стягнення кредитної заборгованості, яка забезпечена порукою ОСОБА_1 .
 
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув й дійшов необґрунтованого  висновку  про наявність підстав до стягнення 200 000 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Голд"
 
За таких обставин, рішення районного суду як постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права в частині вимог до ОСОБА_1 , підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
З огляду на викладене наявні підстави до скасування рішення суду й в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1500 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року в частині вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових збору скасувати.
 
Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 26 березня 2024  року.

Суддя-доповідач:

Судді: