справа № 757/13073/22-ц
головуючий у суді І інстанції Батрин О.В.
провадження № 22-ц/824/2631/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
06 березня 2024 року                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
 
в с т а н о в и в :
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд: стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 3 055 013 грн 42 коп. 
Позов обґрунтовано тим, що 01 жовтня 2019 року позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у сумі 1 693 825 грн, які відповідач зобов`язувався повернути до 01 грудня 2019 року. Підписанням договору позики 01/10/19-2 відповідач підтвердив отримання суми позики. 
28 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору позики № 01/10/19-2, відповідно до умов якої внесено зміни до пунктів 1, 5, 6 та зазначено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 1 972 250 грн, які останній зобов`язувався повернути до 01 березня 2020 року. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконав. 
У зв`язку з цим позивач звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 1 972 250 грн, неустойку у розмірі 1 082 763 грн 42 коп., а всього 3 055 013 грн 42 коп. та судові витрати в розмірі 12 405 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики 1972 250 грн, неустойку за період з 02 березня 2020 року по 01 січня 2021 року у розмірі 905 262 грн 75 коп., а всього 2 877 512 грн 75 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 11 685 грн 51 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не повернув суму позики позивачу у строк, встановлений договором позики (графіком повернення позичальником грошових коштів). Відповідач не оспорював договір позики, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Ю.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення залишено поза увагою те, що на виконання договору позики та додаткової угоди наявне забезпечення зобов`язання.
Умовами укладеного договору позики та додаткової угоди передбачено, що з метою реального виконання зобов`язання укладено додатково договір застави транспортного засобу марки «BENTLEY», державний номер НОМЕР_1 .
Апелянт вважає, що першочергове задоволення своїм вимог позикодавець повинен здійснити шляхом реалізації предмета застави. 
 
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Представник позивача - ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Від представника відповідача - адвоката Ткаченко Ю.О. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та участі ОСОБА_1 .
 
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2019 року між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір позики № 01/10/19-2 (далі - договір), пунктом 1 якого визначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 1 693 825 грн, що за курсом НБУ (1 долар США = 24, 197474 грн) на день укладання цього договору еквівалентно 70 000 доларів США (а.с. 8).
Відповідно до пункту 2 договору сума позики, встановлена пунктом 1 договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання цього договору в повному обсязі.
Пунктом 5 визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в пункті 1 цього договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів: до 01 грудня 2019 року включно.
Згідно з пунктом 12 договору у випадку невиконання позичальником зобов`язання за цим договором, цей договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку.
Забезпечення виконання позичальником зобов`язань за цим договором є передача в заставу рухомого майна: автомобіль марки «BENTLEY», модель «ARNAGE», шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, тип - легковий седан-в, колір - червоний, державний номер НОМЕР_3 , та належить «Позичальнику» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 04 січня 2013 року, ВРЕР-7 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. Додатковим забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим Договором є підписана генеральна довіреність від 01 жовтня 2019 року, посвідчена приватним нотаріусом Євтушок І.О. та зареєстрована в реєстрі за № 1725)».
28 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до договору позики № 01/10/19-2 від 01 жовтня 2019 року, якою внесено зміни до пункту 1, 5, 6 договору та зазначено, що (п. 1) позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 1 972 250 грн, що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 24, 5000 грн) на день укладання цього договору еквівалентно 80 500 доларів США (а.с. 7).
Пунктом 5 додаткової угоди встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів:
85 750 грн., що еквівалентно 3 500 доларів США до 01 січня 2020 року включно;
85 750 грн, що еквівалентно 3 500 доларів США до 01 лютого 2020 року включно;
1 800 750 грн, що еквівалентно 73 500 доларів США до 01 березня 2020 року включно.
Своєю розпискою від 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 підтвердив отримання від ОСОБА_2 позики у розмірі 1 972 250 грн, що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 24, 5000 грн) на день укладання цього договору еквівалентно 80 500 доларів США, та зобов`язався повернути цю суму ОСОБА_2 до 01 березня 2020 включно (а.с. 11).
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У своєму позові ОСОБА_2 просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 01/10/19-2 та додатковою угодою до нього у розмірі 3 055 013 грн 42 коп., яка складається із суми заборгованості у розмірі 1 972 250 грн та неустойки у розмірі 1 082 763 грн 42 коп.
Умовами договору позики № 01/10/19-2 та додаткової угоди до нього визначено суму позики у розмірі, який заявлений до стягнення, а також сторонами погоджено графік повернення позичальником грошових коштів, останній платіж за яким мав бути внесений відповідачем до 01 березня 2020 року включно.
Факт отримання відповідачем  ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 3 055 013 грн 42 коп. за указаним договором та додатковою угодою підтверджується розпискою відповідача від 28 грудня 2019 року (а.с. 11).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.
У справі, що переглядається відповідачем не доведено належного повернення суми позики у розмірі та на умовах, визначених договором. 
У своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на те, що виконання договору позики та додаткової угоди забезпечене заставою транспортного засобу марки «BENTLEY», державний номер НОМЕР_1 , а тому позивач має задовольнити свої вимоги шляхом реалізації предмета застави, а не шляхом подання позову про стягнення заборгованості.
Відповідно до частини 1 статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною 1 статті 589 ЦК України визначено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
Забезпечення основного зобов`язання за договором позики заставою транспортного засобу не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки таке звернення є одним із законних способів для захисту кредитора свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права.
 
При цьому здійснення позивачем права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо судових витрат.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Від представник позивача - ОСОБА_3 до Київського апеляційного суду надійшла заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, у якій він просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати у розмірі 2 000 грн.
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Враховуючи, що представник позивача подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до закінчення судових дебатів, колегія апеляційного суду вважає, що порядок встановлений частиною 8 статті 141 ЦПК України, - дотриманий.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у зв`язку з переглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, позивачем надано засвідчені копії:
договору про надання правничої допомоги від 01 грудня 2023 року, укладений між ОСОБА_2 та АО «Євтодьєв, Плачинда та партнери», пунктом 5.2 якого визначено, що розмір гонорару за надання правової допомоги замовнику за цим договором є фіксованим та становить - 20 000 грн.
акта про надану правову допомогу.
Указані документи є належними та допустимими доказами понесення ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, які у встановленому законом порядку (стаття 81 ЦПК України) не спростовані ОСОБА_1 .
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України). 
Відповідачем ОСОБА_1 не заявлено про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а у суду відсутні підстави з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, які наявні у матеріалах справи.
 
Виходячи з принципів розумності та справедливості, складності справи та її значення для ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає визначений заявником розмір витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн на стадії апеляційного провадження обґрунтованим та доведеним, а тому, враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні апеляційної скарги, указані витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача у заявленому розмірі.
 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Юлії Олегівни залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 02 квітня 2024 року.

 

Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська