СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року                                      м. Харків                        Справа №905/1161/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,
за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,
за участю представників:
позивача – не з`явився;
відповідача (в режимі відеоконференції) – Шкаленко Є.В., за довіреністю від 28.02.2024 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача – Фізичної особи-підприємця Волкогон Олександра Васильовича (вх.№617Д/1) на рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2024 року у справі №905/1161/23,
за позовом Фізичної особи-підприємця Волкогон Олександра Васильовича, м.Краматорськ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м.Київ,
про стягнення 190759,10 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Волкогон Олександр Васильович звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення 190759,10 грн., з яких 153067,00 грн. заборгованість зі сплати орендної плати, 37692,10 грн. заборгованість з компенсації експлуатаційних витрат (вартість спожитих комунальних послуг).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021 року в частині повного виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за період з березня 2022 року по квітень 2023 року та з компенсації витрат по комунальним послугам за період з лютого 2022 року по березень 2023 року.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.02.2024 року у справі №905/1161/23 (повний текст складено 19.02.2024 року, суддя Курило Г.Є.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2024 року скасувати та прийняти нове, яким у позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; покласти судові витрати на відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що акт приймання-передачі (повернення) орендованого приміщення за договором оренди від 01.04.2021 року на який посилається суд першої інстанції як на правочин щодо припинення зобов`язання за вказаним договором оренди, за своєю правовою природою є лише двостороннім документом що фіксує факт повернення орендованого приміщення від відповідача (орендаря за договором) до позивача (орендодавця за договором). Складання такого акту передбачено ч.2. ст.795 Цивільного кодексу України. Про відсутність наміру припиняти грошові зобов`язання за договором між сторонами свідчить і позиція відповідача викладена ним в листі вих.№171 від 21.03.2023 року, в якому жодного посилання до пропозиції припинити зобов`язання за згодою сторін не передбачено.
Апелянт вважає помилковими посилання, що сторони не мають взаємних вимог та претензій одна до одної, оскільки як свідчать матеріали справи, відповідачем на адресу позивача було надіслано вимогу №1050 від 27.10.2023 року, згідно якої відповідач вимагав від позивача повернути майно (меблі, комп`ютерну техніку, обладнання, документація), яке належить відповідачу та знаходиться в приміщенні, яке перебувало в оренді у відповідача або відшкодувати вартість цього майна. Вказаний факт свідчить про наявність майнових претензій (вимог) у відповідача до позивача.
Скаржник наполягає на тому, що він не давав відповідачу згоду на припинення грошового зобов`язання за договором оренди від 01.04.2021 року та наполягав на існуванні невиконаних грошових зобов`язань у відповідача перед позивачем за договором оренди від 01.04.2021 року. Не зважаючи на вказані обставини, суд першої інстанції не вжив заходів для всебічної перевірки факту підписання чи не підписання позивачем вказаного акту приймання-передачі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2024 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. При цьому, судом роз`яснено про можливість надання та звернення до суду засобами електронного зв`язку і порядок такого звернення. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/1161/23.
Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 11.03.2024 року о 14:14 год.
12.03.2024 року матеріали справи №905/1161/23 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4667 від 01.04.2024 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
При цьому, відповідачем у відзиві викладено клопотання про розгляд за участі його представника. Позивач також надав клопотання про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Ухвалою суду від 03.04.2024 року з урахуванням ухвали від 29.04.2024 року задоволено клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; призначено справу №905/1161/23 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Волкогон Олександра Васильовича рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2024 року до розгляду в судове засідання на 06.05.2024 року. Задоволено клопотання позивача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Вказані ухвали були направлені учасникам справи через підсистему Електронний суд до кабінету користувача і доставлені їм 03.04.2024 року та 30.04.2024 року.
До початку судового засідання 06.05.2024 року представник позивача у телефоному режимі повідомив, що не в змозі прийняти участь у судовому засіданні та не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.
У судовому засіданні 06.05.2024 року представник відповідача оголосив, що проти позиції апелянта заперечує з підстав викладених у відзиві.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, відповіді на відзив доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
04.01.2021 року між фізичною особою-підприємцем Волкогоном Олександром Васильовичем (орендодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди нежилих приміщень (договір).
Згідно п.1.1 договору орендодавець передає орендареві за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення загальною площею 48,2 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Комерційна, буд.5, яке належить на праві користування орендодавцю на підставі договору позички, на праві власності на підставі Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №АА504744, виданого Приватним нотаріусом Задорожнім Д.В. від 01.04.2013 року, номер запису про право власності: 515481.
Об`єкт оренди надається орендареві виключно для розміщення відділення ТОВ «Споживчий центр» (п. 2.1 договору). 
Сторони підтверджують, що з моменту підписання даного договору обов`язок орендаря з повернення об`єкту оренди за попереднім договором оренди, зазначеним в п.12.3 даного договору, та обов`язок орендодавця з передачі об`єкту оренди за даним договором оренди вважаються виконаними належним чином, про що сторони домовились не укладати окремі акти приймання-передачі об`єкту оренди (п. 3.1 договору).
Даний договір набирає чинності з 01.02.2021 року та діє до 01.12.2023 року (п. 4.1 договору).
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Матеріали справи не містять відомостей, що договір оренди від 04.01.2021 року є недійсним в силу Закону, або встановлення його недійсності судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Відповідно до п. 5.1 договору орендна плата нараховується та сплачується за кожен місяць протягом строку оренди, починаючи з моменту підписання даного договору, у термін, передбачений договором.
Згідно з п. 5.2 орендна плата за цим договором за місяць оренди складає 12391,00грн, ПДВ – не передбачено, за об`єкт оренди в цілому. 
Орендна плата за кожний наступний місяць користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше п`ятого робочого дня місяця, що підлягає оплаті. Орендодавець до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надає орендарю підписаний та скріплений печаткою (за її наявності) акт наданих послуг у двох екземплярах (п. 5.4 договору).
Пунктом 5.6 договору встановлено, що вартість комунальних послуг, які отримав орендар, не входить до орендної плати та компенсується орендодавцю відповідно до зафіксованих сторонами показників споживання за цінами виробника (виконавця) таких послуг з урахуванням 5% від вартості послуг (компенсація орендодавцю нарахованого податку). Для отримання оплати орендодавець до останнього дня місяця отримання послуг надає орендарю рахунок на компенсацію їх вартості. 
Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та компенсацію вартості спожитих комунальних послуг (п. 7.1 договору). 
В день закінчення терміну дії договору оренди або в день дострокового розірвання договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди за актом прийому-передачі (п. 8.1 договору).
До настання терміну, зазначеного у п. 8.1 даного договору, орендар зобов`язаний звільнити об`єкт оренди від свого майна та підготовити його до передачі орендодавцю (п. 8.2 договору). 
Договір не підлягає розірванню в односторонньому порядку протягом шести місяців з дати його укладання (п. 10.2 договору). 
У пункті 10.3 договору зазначено, що після спливу терміну зазначеного в п.10.2 договору сторона має право достроково розірвати даний договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше, ніж за 1 календарний місяць до дати розірвання договору. 
Сторони мають право достроково припинити дію даного договору в будь-який час за їх обопільною згодою, уклавши угоду про розірвання (п. 10.4 договору). 
Договір складений та підписаний сторонами, скріплений печаткою орендаря без будь-яких зауважень та виправлень.
25.06.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021 року, якою узгоджено, що з 01.07.2021 року орендна плата складає 11200,00 грн, ПДВ - не передбачено (п. 1 додаткової угоди). Інші умови договору залишені без змін.
Додаткова угода підписана сторонами без зауважень та виправлень та набрала чинності з моменту її підписання. 
В матеріалах справи наявні рахунки на оплату оренди нежитлового приміщення за відповідний період, а саме:
№215 від 01.03.2022 року за березень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№216 від 01.04.2022 року за квітень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№217 від 01.05.2022 року за травень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№218 від 01.06.2022 року за червень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№219 від 01.07.2022 року за липень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№220 від 01.08.2022 року за серпень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№221 від 01.09.2022 року за вересень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№222 від 01.10.2022 року за жовтень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№223 від 01.11.2022 року за листопад 2022 року на суму 11200,00 грн;
№224 від 01.12.2022 року за грудень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№225 від 01.01.2023 року за січень 2023 року на суму 11200,00 грн;
№226 від 01.02.2023 року за лютий 2023 року на суму 11200,00 грн;
№227 від 01.03.2023 року за березень 2023 року на суму 11200,00 грн;
№228 від 01.04.2023 року за квітень 2023 року на суму 7467,00 грн.
Також за кожний місяць оренди позивачем складались акти надання послуг (надання в оренду нежитлового приміщення), а саме:
№82К від 31.03.2022 року за березень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№83К від 30.04.2022 року за квітень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№84К від 31.05.2022 року за травень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№85К від 30.06.2022 року за червень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№86К від 31.07.2022 року за липень 2022 року суму 11200,00 грн;
№87К від 31.08.2022 року за серпень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№88К від 30.09.2022 року за вересень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№89К від 31.10.2022 року за жовтень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№90К від 30.11.2022 року за листопад 2022 року на суму 11200,00 грн;
№91К від 31.12.2022 року за грудень 2022 року на суму 11200,00 грн;
№92К від 31.01.2023 року за січень 2023 року на суму 11200,00 грн;
№93К від 28.02.2023 року за лютий 2023 року на суму 11200,00 грн;
№92К від 31.03.2023 року за березень 2023 року на суму 11200,00 грн;
№93К від 21.04.2023 року за квітень 2023 року на суму 7467,00 грн.
Акти підписані тільки з боку позивача.
Окрім того, в матеріалах справи наявні рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги за відповідний період, а саме:
№200 від 17.03.2022 року за лютий 2022 року на суму 7883,16 грн;
№202/1 від 14.12.2022 року за березень 2022 року на суму 4467,62 грн;
№203 від 14.12.2022 року за квітень (зазначено пункти з компенсації витрат за квітень, листопад та травень 2022 року) на суму 1809,90 грн;
№203/1 від 14.12.2022 року за травень 2022 року на суму 278,16 грн;
№203/2 від 14.12.2022 року за червень 2022 року на суму 278,16 грн;
№203/3 від 14.12.2022 року за липень 2022 року на суму 278,16 грн;
№203/4 від 14.12.2022 року за серпень 2022 року на суму 278,16 грн;
№203/5 від 14.12.2022 року за вересень 2022 року на суму 278,16 грн;
№203/6 від 14.12.2022 року за жовтень 2022 року на суму 278,16 грн;
№209 від 14.12.2022 року за листопад 2022 року на суму 2514,52 грн;
№211 від 08.01.2023 року за грудень 2022 року на суму 4542,22 грн;
№212 від 20.02.2023 року за січень 2023 року на суму 5535,08 грн;
№213 від 13.03.2023 року за лютий 2023 року на суму 5000,61 грн;
№214 від 11.04.2023 року за березень 2023 року на суму 4270,03 грн.
Також позивач складав акти надання послуг (компенсація витрат на комунальні послуги) за відповідний період оренди, а саме:
№689-К від 28.02.2022 року за лютий 2022 року на суму 7883,16 грн;
№690-К від 31.03.2022 року за березень 2022 року на суму 4467,62 грн;
№691-К від 30.04.2022 року за квітень 2022 року на суму 1809,90 грн;
№692-К від 31.05.2022 року за травень 2022 року на суму 278,16 грн;
№693-К від 30.06.2022 року за червень 2022 року на суму 278,16 грн;
№694-К від 31.07.2022 року за липень 2022 року на суму 278,16 грн;
№695-К від 31.08.2022 року за серпень 2022 року на суму 278,16 грн;
№696-К від 30.09.2022 року за вересень 2022 року на суму 278,16 грн;
№697-К від 31.10.2022 року за жовтень 2022 року на суму 278,16 грн;
№698-К від 30.11.2022 року за листопад 2022 року на суму 2514,52 грн;
№699-К від 31.12.2022 року за грудень 2022 року на суму 4542,22 грн;
№700-К від 31.01.2023 року за січень 2023 року на суму 5535,08 грн;
№701-К від 28.02.2023 року за лютий 2023 року на суму 5000,61 грн;
№702-К від 31.03.2023 року за березень 2023 року на суму 4270,03 грн.
Акти підписані тільки з боку позивача.
З матеріалів справи вбачається, що зазначені вище рахунки та акти направлені 29.05.2023 року відповідачу на його юридичну адресу рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення. Відповідні докази отримання рахунків та актів містяться в матеріалах справи.
Позивачем направлялась відповідачу вимога №01/03-2023 від 16.03.2023 року про виконання грошового зобов`язання за договором оренди нежилих приміщень б/н від 04.01.2021 року, відповідно до якої позивач вимагав відповідачу протягом семи днів з дати отримання цієї вимоги сплатити заборгованість за договором, суму простроченого грошового зобов`язання 180346,12 грн, з яких 146445,00 грн – борг зі сплати орендної плати за період березень 2022 року - березень 2023 року, 33901,12 грн – борг з компенсації спожитих комунальних послуг за період з лютого 2022 року по лютий 2023 року.
Згідно опису вкладення разом з вимогою №01/03-2023 від 16.03.2023 року про виконання грошового зобов`язання за договором оренди нежилих приміщень б/н від 04.01.2021 року відповідачу направлялись рахунок №200/1 від 20.12.2022 на оплату компенсації комунальних послуг лютий 2022 року – листопад 2022 року (рахунок відсутній в матеріалах справи), рахунок №211 від 08.01.2023 року на оплату компенсації комунальних послуг грудень 2022 року, рахунок №212 від 20.02.2023 року на оплату компенсації комунальних послуг січень 2023 року, рахунок №213 від 13.03.2023 року на оплату компенсації комунальних послуг лютий 2023 року, рахунок №214 від 15.03.2023 року на оплату оренди нежитлового приміщення березень 2022 року – березень 2023 року (рахунок відсутній в матеріалах справи).
Дана вимога разом з додатками була направлена відповідачу 16.03.2023 року на його юридичну адресу рекомендованим листом з описом вкладення з повідомленням про вручення, з якого вбачається, що вимога з додатками була отримана представником відповідача.
Листом №171 від 21.03.2023 року відповідач повідомив позивача про одностороннє розірвання договору оренди з 21.04.2023 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України. Відповідач зазначив, що згідно ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. 
У подальшому сторонами без зауважень та виправлень було підписано акт прийому-передачі об`єкту оренди від 21.04.2023 року, згідно якого відповідач передав, а позивач прийняв об`єкт оренди, а саме нежитлове приміщення загальною площею 48,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . При поверненні об`єкт оренди знаходився в задовільному стані. Сторони підтвердили, що припинені і відсутні грошові зобов`язання сторін за даним договором. Сторони не мають взаємних вимог та претензій одна до одної.
До матеріалів справи відповідачем надано заяву свідка від 23.10.2023 року – робітника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - фахівця з обслуговування клієнтів ОСОБА_1 . У вказаній заяві зазначено, що ця особа підтверджує, що до жовтня 2022 року позивач не звертався до ТОВ «Споживчий центр» щодо необхідності сплати орендної плати чи комунальних платежів, жодних рахунків та актів від позивача не отримували. Сторонами велись переговори щодо встановлення розміру оренди за березень-листопад 2022 року в розмірі 0 грн. Разом з тим, свідком зазначалося, що починаючи з 24.02.2022 року всі працівники ТОВ «Споживчий центр» виїхали за межі міста Краматорськ та Донецької області, оскільки на той час та і до тепер, це місто знаходиться на лінії зіткнення. В заяві зафіксовано інформацію про відмову позивача від повернення відповідачу його майна з орендованого приміщення. Заяву свідка посвідчено приватним нотаріусом Розсохою Сергієм Сергійовичем, зареєстровано в реєстрі за №3116. 
Вимогою №1050 від 27.10.2023 року відповідач просив позивача повернути майно (меблі, комп`ютерну техніку, обладнання, документація), яке йому належить, що знаходиться в приміщенні, яке перебувало в оренді у відповідача або відшкодувати вартість цього майна. Вимога направлена позивачу засобами поштового зв`язку 27.10.2023 року. 
Відповідачем до матеріалів справи надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 22.09.2022 року щодо відділення №125 Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», що знаходиться за адресою: 84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Комерційна, б.5, у якій зазначено відомості про закриття відокремленого підрозділу. 
Також, в матеріалах справи наявний наказ №21/4/О від 24.02.2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» «Про припинення діяльності відокремлених підрозділів Товариства» згідно якого припинено з 25.02.2022 року діяльність відокремлених підрозділів Товариства, зокрема, відділення №125, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 38980204, місцезнаходження відокремленого підрозділу: 84331, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Комерційна, буд.5.
Вважаючи своє право за договором оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021 року порушеним, позивач звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача 190759,10 грн, з яких 153067,00 грн – заборгованість зі сплати орендної плати, 37692,10 грн – заборгованість з компенсації експлуатаційних витрат (вартість спожитих комунальних послуг).
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана  сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).
Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Як вже було встановлено та не заперечується сторонами, між позивачем і відповідачем було укладено договір оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021, який набрав чинності з 01.02.2021 року.
Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.
Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Аналіз змісту положень означеного договору свідчить про те, що відповідач зобов`язаний здійснювати оплату орендної плати у встановленому розмірі та компенсувати експлуатаційні витрати відповідно до зафіксованих сторонами показників споживання за цінами виробника таких послуг з урахуванням 5% від вартості послуг. 
Відповідач наполягає, що об`єкт оренди, який знаходиться у м.Краматорськ Донецькій області, з 24.02.2022 року не використовувався ним через обставини, за які він не відповідає. При припиненні договору оренди сторони домовились про відсутність грошових зобов`язань, що зафіксували в акті прийому-передачі об`єкту оренди від 21.04.2023 року. У приміщенні починаючи с 24.02.2022 року було відсутнє електропостачання та водопостачання. Згідно договору орендодавцю компенсується лише понесені ним витрати на оплату комунальних послуг, які були спожиті орендарем згідно зафіксованих сторонами показників. Починаючи з 24.02.2022 року орендар ніяких комунальних послуг на об`єкті оренди не споживав, оскільки ним не користувався.
Відповідно до положень ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Вказана норма не містить вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин та засобів їх підтвердження, а тому підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 08.05.2018 року у справі №910/7495/16).
Для застосування ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає, тобто позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.
При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо.
Звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо. 
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Ознаками таких обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності. При цьому сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань.
Верховний Суд у постанові від 12.04.2023 року у справі №910/14244/20 дійшов висновку про те, що саме наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини, при застосуванні ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.
Так, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022, який затверджений Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента України було неодноразово продовжено строк дії воєнного стану в Україні, який триває станом по теперішній час.
Згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Краматорська міська територіальна громада включена до переліку територій можливих бойових дій, починаючи з 24.02.2022 року. 
Кабінет Міністрів України 02.08.2022 року виніс розпорядження №679-р про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області у безпечні райони Вінницької, Волинської, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Кіровоградської, Львівської, Полтавської, Рівненської, Тернопільської, Хмельницької, Черкаської та Чернівецької областей.
Вказані обставини є загальновідомими. 
Слід відзначити, що територія, на якій розміщене спірне нерухоме майно (м.Краматорськ Донецькій області), не була окупована, не знаходиться в окупації та не знаходилася на непідконтрольній українській владі території, а відповідне приміщення, надане відповідачеві в оренду, не є пошкодженим або зруйнованим, що не заперечується сторонами. 
Заява свідка від 23.10.2023 року робітника Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - фахівця з обслуговування клієнтів Ющенко Антоніни Петрівни, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відділення №125 ТОВ «Споживчий центр», що знаходиться за адресою: 84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Комерційна, б. 5, у якій зазначено відомості про закриття відокремленого підрозділу, наказ №21/4/О від 24.02.2022 року ТОВ «Споживчий центр» «Про припинення діяльності відокремлених підрозділів Товариства» підтверджують факт невикористання об`єкту оренди відповідачем, однак не доводить, що орендоване майно не могло бути використане і відповідач не відповідає за ці обставини.
Відповідач наполягає, що в орендованому приміщенні починаючи з 24.02.2022 року було відсутнє електропостачання та водопостачання, що підтверджується розрахунком заборгованості з компенсації експлуатаційних витрат позивача, згідно якого з березня 2022 року відсутня заборгованість з компенсації експлуатаційних витрат по водопостачанню та електропостачанню. У свою чергу позивач наполягає, що заборгованість по компенсації експлуатаційних витрат по водопостачанню та електропостачанню відсутня з березня 2022 року оскільки відповідач не користувався означеними комунальними послугами. 
Доказів на підтвердження звернень відповідача до орендодавця або ж до інших уповноважених органів з вимогами/скаргами про відсутність та необхідність підключення електропостачання та водопостачання матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів суду не надано.
Матеріали справи не містять належні та достатні докази у підтвердження факту відсутності з 24.02.2022 року в орендованому приміщенні електропостачання та водопостачання. 
Дію обставин непереборної сили необхідно довести і це не виключає того, що наявність таких обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Зокрема, наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» шляхом видачі сертифіката.
У той час, в матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат.
Суд звертає увагу, що згідно зі статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Обстріли міста Краматорськ могли вплинули на попит населення на послуги, які надаються відповідачем, проте орендар має сплачувати орендну плату незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Поряд з цим, відповідачем не було надано доказів звернення до орендодавця до 21.03.2023 року з вимогою щодо дострокового розірвання договору оренди майна, внесення змін до умов договору в частині вирішення питання щодо сплати орендної плати або його використання тощо, повідомлення позивача про звільнення відповідачем орендованого приміщення чи зупинення здійснення господарської діяльності товариством. 
Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 року в Україні воєнного стану та наявністю підстав для відповідача щодо звільнення від сплати орендних платежів з 24.02.2022 року на підставі положень ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України.
Згідно п.5.4 договору орендна плата за кожний наступний місяць користування об`єктом оренди здійснюється шляхом оплати на поточний рахунок орендодавця не пізніше п`ятого робочого дня місяця, що підлягає оплаті. Орендодавець до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надає орендарю підписаний та скріплений печаткою (за її наявності) акт наданих послуг у двох екземплярах.
Поряд з цим, пунктом 5.6 договору оренди нежилих приміщень б/н від 04.01.2021 встановлено, що вартість комунальних послуг, які отримав орендар, не входить до орендної плати та компенсується орендодавцю відповідно до зафіксованих сторонами показників споживання за цінами виробника (виконавця) таких послуг з урахуванням 5% від вартості послуг (компенсація орендодавцю нарахованого податку). Для отримання оплати орендодавець до останнього дня місяця отримання послуг надає орендарю рахунок на компенсацію їх вартості. 
Позивачем до матеріалів справи на підтвердження витрат за комунальні послуги по об`єкту оренди надано акти та рахунки на компенсацію витрат за спожиті послуги та розрахунок заборгованості з компенсації експлуатаційних витрат за договором оренди приміщень б/н від 04.01.2021 року з урахуванням 5% від вартості послуг (компенсація орендодавцю нарахованого податку).
В обґрунтування нарахованих сум на компенсацію витрат за спожиті послуги у спірний період позивачем додано до матеріалів справи первинні рахунки, акти та акти-рахунки від виконавців послуг. 
Як зазначалось вище, листом №171 від 21.03.2023 року відповідач повідомив позивача про одностороннє розірвання договору оренди з 21.04.2023 року у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України. 
Згідно умов договору оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021 року, останній набирає чинності з 01.02.2021 року та діє до 01.12.2023 року. Положеннями п.10.3 договору оренди нежилих приміщень від 04.01.2021 року встановлено, що після спливу терміну зазначеного в п. 10.2 договору сторона має право достроково розірвати даний договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше, ніж за 1 календарний місяць до дати розірвання договору. 
Як зазначено, відповідач повідомив позивача за 1 календарний місяць про дострокове одностороннє розірвання договору оренди з 21.04.2023 року.
У зв`язку з розірванням договору оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021 року сторони підписали акт прийому-передачі об`єкту оренди від 21.04.2023 року. 
Згідно акту прийому-передачі об`єкту оренди від 21.04.2023 року, відповідач передав, а позивач прийняв об`єкт оренди, а саме нежитлове приміщення загальною площею 48,2 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Комерційна, буд.5; сторони підтвердили, що припинені і відсутні грошові зобов`язання сторін за даним договором. Сторони не мають взаємних вимог та претензій одна до одної. 
Відповідно до ч.2. ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Главою 50 Цивільного кодексу України визначено підстави припинення зобов`язання, серед яких відсутня така підстава як закінчення строку дії договору.
Водночас, статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються за домовленістю сторін. 
Приписами ст. ст.11, 202 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.
Загальними засадами цивільного законодавства є зокрема свобода договору (ст. 3 Цивільного кодексу України).
Надаючи юридичну оцінку акту прийому-передачі об`єкту оренди від 21.04.2023 року, суд дійшов висновку, що сторони керуючись принципом свободи договору, який є одним з основних принципів зобов`язальних правовідносин, ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється за домовленістю сторін, припинили існуючі між ними грошові зобов`язання та підтвердили факт відсутності грошових зобов`язань сторін за договором оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021 року. 
У скарзі апелянт зазначає, що акт прийому-передачі є лише двостороннім документом що фіксує факт повернення орендованого приміщення. Однак, зміст такого акту таке твердження спростовує. Складання відповідного акту передбачено ч.2. ст.795 Цивільного кодексу України. Разом з тим, чинним законодавством не заборонено включення до акту інших положень, окрім визначення факту повернення майна.
Сторони в акті чітко визначили, що між ними припинені і відсутні грошові зобов`язання сторін за договором; сторони не мають взаємних вимог та претензій одна до одної. Доказів того, що такий акт є недійсним, чи не підписано сторонами відсутні.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium – принцип добросовісності.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.
Суд першої інстанції вказав на суперечливу поведінку позивача, яка полягає в тому що ним в акті прийому-передачі об`єкту оренди від 21.04.2023 року було погоджено домовленість про припинення та відсутність грошових зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень від 04.01.2021 року, після чого позивачем був поданий позов до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за вказаним договором. 
Оцінивши подані докази, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати в розмірі 153067,00 грн, з компенсації експлуатаційних витрат в розмірі 37692,10 грн у зв`язку з припиненням зобов`язання за домовленістю сторін, та про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих та у сукупності вірогідних доказів у підтвердження своєї позиції по справі.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів та вчинені при довільному тлумаченні наявних між сторонами правовідносин, у зв`язку з чим апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Волкогон Олександра Васильовича не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2024 року у справі №905/1161/23, яке відповідає вимогам ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, має бути залишене без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, ст. 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Волкогон Олександра Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2024 року у справі №905/1161/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.05.2024 року.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           В.В. Россолов