Справа № 147/1610/23 
Провадження № 33/801/443/2024
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач: Оніщук В. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року                                                                     м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
У постанові суду зазначено, що  29.11.2023 року о 00 годині 50 хвилин на а/д Р-33 сполученням смт Тростянець - с. Буди, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах алкоголю, нечітка вимова, почервоніння обличчя та очей, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з довідкою №2/55 від 12.04.2024 та службового посвідчення УВН № НОМЕР_2 , що видане 31.08.2023 Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань (м. Вінниця), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та перебуває на посаді заступника начальника установи з інтендантського та комунально-побутового забезпечення – начальника відділу інтендантського та господарського забезпечення державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)». 
На початку листопада 2023 року ОСОБА_1 залучений оперативними підрозділами ЛВК №39 в оперативно-розшуковій справі №2 для отримання інформації у фігурантів справи, щодо готування до вчинення злочину особами (персональні дані яких не можуть бути розголошені), про незаконну передачу наркотичних засобів особам, які відбувають покарання на території державної установи ЛВК №39. 
В порядку та на умовах передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», ОСОБА_1 в період часу з 11 год. 00 хв. 28.11.2023 по 01 год. 00 хв. 29.11.2023 в межах оперативно-розшукової справи №2 здобував відомості, що мають значення для розкриття готування до вчинення тяжкого злочину пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів у фігуранта справи особи жіночої статі (персональні дані якої не можуть бути розголошені). Для здобуття інформації в межах оперативно-розшукової справи №2 ОСОБА_1 створював видимість особи керівного складу ЛВК №39 із ознаками алкогольного сп`яніння, який начебто може допомогти в реалізації планів фігурантів оперативно-розшукової справи у незаконній передачі на територію ЛВК №39 наркотичних засобів. 
Проте 29.11.2023 близько 00 год. 30 хв. в діяльність ОСОБА_1 втрутились працівники поліції. 
Щоб уникнути втручання в діяльність ОСОБА_1 по викриттю готування до злочину фігуранта оперативно-розшукової справи, останній діяв у відносинах із працівниками поліції в умовах крайньої необхідності, щоб не викрити себе та не припинити контакти із фігурантами оперативно-розшукової справи, особою жіночої статі, що могло зашкодити подальшому здобутті інформації в межах оперативно-розшукової справи №2. 
Дії, працівника Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_1 , 29.11.2023 об. 00 год. 30 хв. на автодорозі Р-33 сполученням смт Тростянець – с. Буди, що полягали у керуванні автомобілем «Шевроле Нива», д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та який від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП. 
Проте, хоча такі дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, насправді такими не є. 
При крайній необхідності суб`єкт спричиняє меншу шкоду, щоб запобігти більш небезпечній шкоді. Так, ОСОБА_1 вчинив діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, проте таке діяння було скоєне щоб запобігти більш небезпечній шкоді, а саме припинити дії кримінального характеру, що пов`язані із готуванням до злочину пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів в місцях позбавлення волі.
Судові засідання у суді апеляційної інстанції призначалися неодноразово.
Проте у жодне судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.
Так, 09 травня 2024 року від захисника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його лікуванням з 08 травня 2024 року по 13 травня 2024 року, на підтвердження чого було надано консультаційний висновок спеціаліста. У зв`язку із поданим клопотанням судове засідання, призначене на 10 травня 2024 року було відкладено на 14 травня 2024 року.
У судове засідання 14 травня 2024 року з`явився лише захисник ОСОБА_1 – адвокат Сувалов В. О. У зв`язку із неявкою ОСОБА_1 судовий розгляд справи було відкладено на 30 травня 2024 року.
У судове засідання 30 травня 2024 року ОСОБА_1 знову не з`явився. Розгляд справи проводився за участю його захисника – адвоката Сувалова В. О., який надав пояснення по справі, після чого було оголошено перерву до 06 червня 2024 року.
До початку судового засідання 06 червня 2024 року від адвоката Сувалова В. О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 перебуває на лікуванні, а сам захисник бере участь у іншому судовому процесі.
Проте апеляційний суд приходить до висновку, що таке клопотання задоволенню не підлягає, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених у клопотанні обставин суду не надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, окрім того суд враховує систематичну неявку ОСОБА_1 у призначені судові засідання, визначені законом строки апеляційного перегляду справи, а також те, що захисником ОСОБА_1 були надані суду письмові та усні пояснення щодо обставин справи, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема, пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану сп`яніння.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Із аналізу вказаних норм слідує, що підставою для проведення огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є наявність у поліцейського підстав вважати, що водій перебуває у такому стані на основі виявлених ознак сп`яніння.
Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно із вимогами пункту 7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.
Відповідно до протоколу серії від 29 листопада 2023 року серії ААД №054435, 29 листопада 2023 року о 00 год. 33хв. на а/д Р-33 сполученням смт Тростянець – с. Буди водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 2).
У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 29 листопада 2023 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до Тростянецької ЦРЛ. У результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: нечітка мова, запах із порожнини рота, порушення координації рухів. Від проведення огляду на стан сп`яніння відмовився (а. с. 4).
Згідно із актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку із виявленими ознаками: нечітка мова, запах із порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а. с. 5).
Як видно із копії постанови про накладення адміністративного стягнення від 29 листопада 2023 року серії БАД №917131, 29 листопада 2023 року о 00 год. 33хв. на а/д Р-33 сполученням смт Тростянець – с. Буди водій ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом «Шевроле Нива», реєстраційний номер НОМЕР_3 , при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1.а. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП (а. с. 6).
До матеріалів справи також долучені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано, як о 00 год. 33 хв. працівники поліції переслідуються на зупиняють транспортний засіб.
З відеозапису вбачається, що біля автомобіля «Шевроле Нива», д. н. з. НОМЕР_3 , знаходиться ОСОБА_1 , якого поліцейські запитують куди він поспішає, той повідомляє, що на службу. Поліцейські запитують де ОСОБА_1 несе службу, на що ОСОБА_1 відповідає, що він заступник начальник колонії, підполковник внутрішньої служби. Каже, щоб поліцейські заїжджали на заправку, він їх заправить. Повідомляє, що нічого не пив.
Працівники поліції просять пред`явити посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб. ОСОБА_1 відповідає, що не має при собі, є лише службове посвідчення, називає своє прізвище, ім`я та по-батькові.
О 00 год. 36 хв. із автомобіля виходить невідома особа жіночої статі та повідомляє, що попросила ОСОБА_1 завезти її в аптеку. 
О 00 год. 40 хв. працівник поліції повідомляє, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, той запитує яким чином вони це встановили. Після цього ОСОБА_1 починає поводитися зухвало, заперечує, що він керував транспортним засобом та повідомляє, що його транспортний засіб стояв на узбіччі. Поліцейські повідомляють, що факт керування зафіксовано на відеозаписі.
О 00 год. 42 хв. працівник поліції знову пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі. ОСОБА_1 ігнорує таку вимогу поліцейського.
О 00 год. 44 хв. ОСОБА_1 пропонує закрити питання, на що працівники поліції повідомляють про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди. ОСОБА_1 знову заперечує факт керування транспортним засобом.
О 00 год. 45 хв. працівник поліції знову пропонує пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом.
О 00 год. 47 хв. працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 про складення протоколу за ст. 130 КУпАП, роз`яснює права. ОСОБА_1 каже, що за кермом був не він, а дівчина. Поліцейські складають адміністративні матеріали.
О 01 год. 03 хв. ОСОБА_1 повідомляє, що він взагалі не їхав у автомобілі, а є пішоходом, при цьому він поводиться зухвало, нецензурно висловлюється.
О 01 год. 06 хв. ОСОБА_1 висловлює бажання іти у райвідділ поліції, їхати на службовому поліцейському автомобілі відмовляється, разом із працівником поліції ідуть пішки. 
О 01 год. 16 хв. ОСОБА_1 повідомляє, що іде додому у вбиральню і потім вийде до поліцейських. 
О 01 год. 35 хв. поліцейський ознайомлює ОСОБА_1 зі змістом складеного протоколу. ОСОБА_1 відмовляється від підписів у протоколі.
О 01 год. 54 хв. працівники поліції відсторонюють ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Таким чином доводи апеляційної скарги повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд зауважує на тому, що спершу жодних заперечень проти того, що він керував автомобілем ОСОБА_1 при спілкуванні із поліцейськими не висловлював, жодних письмових або усних пояснень із цього приводу не надавав.
Подальші його заперечення проти цього, зафіксовані на відеозаписі, після виявлення працівниками поліції у нього ознак сп`яніння та вимоги пройти відповідний огляд, апеляційний суд оцінює критично та вважає, що така поведінка була спрямована виключно на уникнення покарання.
Окрім того факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується постановою від 29 листопада 2023 року серії БАД №917131, яка була складена працівниками поліції за порушення ним п. 2.1.а. Правил дорожнього руху. Відомостей про оскарження вказаної постанови та її скасування матеріали справи не містять.
За таких обставин слід констатувати, що працівники поліції забезпечили ОСОБА_1 реальну, об`єктивну можливість реалізувати свій обов`язок та пройти огляд у встановленому законом порядку, однак він такою можливістю не скористався. 
Крім того, суд зауважує, що з моменту зупинки транспортного засобу і до складання протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1  не вчинив відповідних дій направлених на виконання вимоги працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, тому з урахуванням наведених вище обставин, працівниками поліції було зроблено обґрунтований висновок про відмову  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Долучений до матеріалів справи відеозапис апеляційний суд визнає належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 Відеозапис дійсно складається із окремих фрагментів:
-з 00 год. 32 хв. 58 сек. до 00 год. 33 хв. 24 сек.; 
-з 00 год. 33 хв. 30 сек. до 00 год. 48 хв. 29 сек.;
-з 00 год. 48 хв. 30 сек. до 01 год. 03 хв. 30 сек.;
-з 01 год. 03 хв. 30 сек. до 01 год. 18 хв. 30 сек.;
-з 01 год. 18 хв. 31 сек. до 01 год. 33 хв. 31 сек.;
-з 01 год. 33 хв. 31 сек. до 01 год. 37 хв. 45 сек.;
-з 01 год. 54 хв. 35 сек. до 02 год. 06 хв. 46 сек.
При цьому на відеозаписі послідовно зафіксовано події керування ОСОБА_1 автомобілем, його зупинки, підтвердження ним факту керування транспортним засобом, повідомлення працівниками поліції про виявлені ознаки сп`яніння та неодноразові вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, роз`яснення прав, ознайомлення із протоколом за ст. 130 КУпАП. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 29 листопада 2023 року перебував у стані крайньої необхідності, адже матеріали справи не містять жодних відомостей про те яким чином проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння могло зашкодити припиненню ним дій кримінального характеру, що пов`язані із готуванням до злочину, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних речовин в місцях позбавлення волі. 
До того ж апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що діяв у відносинах із працівниками поліції в умовах крайньої необхідності, щоб не викрити себе та не припинити контакти із фігурантами оперативно-розшукової справи, особою жіночої статі, що могло зашкодити подальшому здобутті інформації в межах оперативно-розшукової справи №2. Проте як видно із відеозапису, вказана особа жіночої статі не фігурує на записі, починаючи з 01 год. 06 хв., коли ОСОБА_1 вирішив іти у районний відділ поліції, а відтак після цього ОСОБА_1 мав реальну та об`єктивну можливість не відмовлятися від проходження огляду на стан сп`яніння. Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції про умови крайньої необхідності.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що зазначена позиція сторони захисту виникла через тривалий час після надходження адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 до суду, і в ході розгляду справи позиція сторони захисту кардинально змінилася. Водночас у довідці жодним чином не зазначено доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на початку листопада 2023 року залучений оперативними підрозділами Ладижинської виправної колонії №39 в оперативно-розшуковій справі №2. 
Таким чином суд першої інстанції правильно виснував відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 130 на підставі статей 17 (обставини, що виключають адміністративну відповідальність) та 18 (крайня необхідність) Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Виходячи із аналогічних міркувань, апеляційний суд також відхиляє доводи, висловлені представником ОСОБА_1 – адвокатом Суваловим В. О. щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, адже з-поміж іншого такий факт особисто підтверджено ОСОБА_1 у апеляційній скарзі.
Безпідставними також є покликання адвоката Сувалова В. О. на те, що працівники поліції не встановили особу порушника, адже з урахуванням наявних у матеріалах доказів відсутні підстави для сумніву у особі ОСОБА_1 .
Щодо доводів захисника про незалучення під час розгляду справи прокурора апеляційний суд зазначає таке.
Чинний КУпАП не встановлює наслідків відсутності у справі про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення. 
Як зазначалося, ОСОБА_1 притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Відповідно до частини другої статті 250 КУпАП, обов`язковою є участь прокурора при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу.
Відтак процесуальні підстави для обов`язкового залучення прокурора при провадженні у справі про адміністративне правопорушення, за вчинення якого притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відсутні. Апеляційний суд зауважує, що до внесення відповідних змін у національне законодавство України про обов`язкове залучення прокурора до участі у справах про адміністративні правопорушення, постанова суду першої інстанції не може бути скасована із цих підстав.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними, та факту відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на законну вимогу поліцейського не спростовують.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.
Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду                                                                 В. В. Оніщук