ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/236/24 Справа № 692/314/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП   	Головуючий у І інстанції ЛЕВЧЕНКО Л. О. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   

14 червня 2024 року                                                                                            м. Черкаси   

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Бичка В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу правопоруш-ника ОСОБА_1 на постанову Драбівського райсуду Черкаської обл. від 22.03.2024 р., якою 
ОСОБА_1 , який на-
родився 2.02.1976 р., громадянина України, є 
особою з інвалідністю І групи, проживає

АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю I групи, - 

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 7.03.2024 р. о 18:55 год. в с. Білоусівка по вул. Б. Хмельницького, 37, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ-110307 р/номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю події та складу адмінправопорушення. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд в мотивувальній частині постанови на підтвердження його вини посилається на відеозаписи нарізки із трьох файлів з боді-камер невідомого походження, на якому фактично відсутні дані про керування ним транспортним засобом. При відтворенні вказаних відеозаписів в суді відсутня відео фіксація того, що він погоджувався пройти огляд в найближчому медзакладі, але в проходженні огляду йому було категорично відмовлено. В матеріалах справи відсутні і судом не перевірялись належність і допустимість відеофайлів з точки зору законності їх отримання, відеозапис не безперервний, а тому є неналежним і недопустимим доказом. Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом його вини, про що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справ № 524/4668/17. Крім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність в нього посвідчення водія будь-якої категорії, а тому призначення покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставним та протиправним. Наголошує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. 
Правопорушник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, заяви про відкладення розгляду справи не надавав, а тому апеляційний суд розглянув справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, захисника Бичка В.І., які просив задовольнити апеляційну скаргу по викладеним доводам, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме, що 7.03.2024 р. о 18:55 год. в с. Білоусівка по вул. Б. Хмельницького Золотоніського р-ну Черкаської обл. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ-110307 р/номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема його вина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи та які були досліджені судом першої інстанції.
Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи, які надійшли від поліції та дійшов до висновку, що під час складання протоколу та проведення відеозапису скоєного ОСОБА_1 правопорушення не було допущено порушень вимог нормативних актів. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 349899 від 7.03.2024 р., відеозаписом з нагрудних відеокамер поліцейських.
При оцінці наданого поліцейськими відеозапису, суд звернув увагу на те, що із відеозапису з нагрудного відео реєстратора працівника поліції вбачається, що у нічний час працівниками поліції з увімкненням проблискових маячків здійснили зупинку автомобіля, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , про що той надав документи. Працівником поліції зазначається підстава зупинки – не використання ременя безпеки, на що ОСОБА_1 заперечував та пояснював що він є інвалідом. Під час спілкування поліцейський вказує про наявність ознак сп`яніння - запах алкоголю та пропонує водію пройти огляд на стан сп`яніння, на що той спочатку каже: «Поїхали», але після уточнення поліцейського про можливість пройти огляд на місці або у найближчому лікувальному закладі, водій відповідає категоричною відмовою в обох випадках, говорить поліцейським, щоб ті складали адміністративні матеріали. В подальшому водій наголосив, що не хоче проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки вживав медичні препарати. 
На відеозапису зафіксована також процедура складення протоколу про адмінправопорушення, ознайомлення з ними ОСОБА_1 , який поставив свій підпис та власноручно записав до протоколу свої письмові пояснення.
Суд обґрунтовано зазначив в постанові, що доводи, наведені ОСОБА_1 щодо його бажання пройти огляд у медичному закладі та ігнорування поліцейськими вказаного клопотання та які наведені і в апеляції, не знайшли свого підтвердження під час дослідження наданих доказів, жодним чином не підтверджені та не узгоджуються з наявними у матеріалах справи доказами, тому суд оцінив їх критично та розцінив як позиція захисту та намагання особи уникнути відповідальності. 
З наданих відеозаписів чітко вбачається неодноразова відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі.
Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах справи про адмінправопорушення відсутні і судом не перевірялись належність і допустимість відеофайлів з точки зору законності їх отримання, відеозапис не безперервний, а тому є неналежним і недопустимим доказом, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом його вини є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Обов`язки водія транспортного засобу, як суб`єкта правовідносин – це юридично закріплена в нормативно-правових актах міра належної та необхідної суспільно-правової поведінки, яка полягає в необхідності здійснення дій активного або пасивного характеру. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, водій повинен виконати всі дії для повного та беззаперечного виконання всіх вимог працівника поліції або лікаря, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Особи з інвалідністю також повинні виконувати законні вимоги працівника поліції, як і усі громадяни зобов`язані проходити такий огляд, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність в нього посвідчення водія будь-якої категорії, а тому призначення покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставним та протиправним є необґрунтованими.
Пунктом 2.1 ПДР України встановлено, що водій повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. 
Згідно п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського у разі наявності законних підстав зупинки водій повинен зупинитися та пред`явити для перевірки вказані документи.
Згідно ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
ОСОБА_1 має посвідчення водія, надавав працівникам поліції посвідчення водія для перевірки, ці його дії відображені на відеозаписі. 
Згідно п. 5.2 п. п. б) ПДР України, пасажир з інвалідністю, чиї фізіологічні особливості унеможливлюють користування ременями безпеки мають право не пристібатися. 
Доводи апеляційної скарги про те, що працівник поліції вказав підставу для зупинки невикористання ременя безпеки, що не є підставою зупинки транспортного засобу, оскільки в населеному пункті право не пристібати пасок безпеки мають люди з інвалідністю (водії або пасажири), якщо інвалідність перешкоджає фіксації паска безпеки хоча і є слушними та доречними, але не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини апеляційний суд також визнає як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт відмови останнього пройти огляд на стан сп`яніння та не звільняють його від відповідальності за скоєне. 
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків судді фактичним обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованими та спростовуються даними відеозапису.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим по-годились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки проходження такого огляду є обов`язком водія.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Крім того, доводи апеляції про те, що суд першої інстанції не мав права посилатися як на доказ вини правопорушника на рапорт працівника поліції, то апеляційний суд звертає увагу, що висновки суду ґрунтуються не тільки на цьому окремому документі, винність ОСОБА_1 доведена сукупністю доказів, а суд має право використовувати та сприймати інформацію про подію правопорушення, яка міститься в будь-якому документі наявному в матеріалах справи, та дати йому належну оцінку в судовому рішенні. Ці вимоги виконані судом першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було. 
Матеріали справи містять докази доведеності події адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Драбівського райсуду Черкаської обл. від 22.03.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.