ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року	Львів	Справа № 460/6963/23 пров. № А/857/2066/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Дорошенко Н.О. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                      в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність командира в/ч НОМЕР_1 щодо невидання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова №168), за період з 26.02.2022 по 30.05.2022 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену цією постановою за вказаний період, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністерства оборони України (далі - МОУ), доведеним телеграмою №248/1298 від 25.03.2022. Вказане рішення було обов`язковим для виконання та розповсюджувало свою дію на всіх військовослужбовців ЗСУ з 24.02.2022 до моменту втрати чинності. Відповідно до вимог п.5, 6 рішення №248/1298, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установі організації) особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління-командирам (начальникам) військових частин. Згодом рішенням МОУ №248/1529 від 18.04.2022 п.4 та додаток №1 телеграми МОУ №248/1298 від 25.03.2022 викладено в новій редакції, згідно з якою усім відповідним командирам щомісячно до 5 числа належить повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною у додатку №1 до цієї телеграми та у підставах про видання такої довідки (додаток № 1) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цієї телеграми. Такими документами є: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Разом з тим, довідки щодо позивача не відповідали вимогам рішення МОУ №248/1298 від 25.03.2022 (зі змінами від 18.04.2022), про що було вказано Департаментом фінансів МОУ. Тому, Департаментом фінансів МОУ не погоджено виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 грн, в розрахунку на місяць, натомість виплачено таку допомогу, виходячи з розрахунку 30000 грн. Вважає, що довідки про прийняття позивачем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування або збройної агресії такими, що не відповідають положенням Постанови №168, вимогам телеграми МОУ №248/1298 від 25.03.2022 зі змінами рішенням №248/1529 від 18.04.2022, оскільки в них не зазначено посилання на рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, всупереч вимог абз. 3 або 4 та абз. 5 п.3 телеграми МОУ №248/1298 від 25.03.2022. 
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що позивач з 23.09.2021 проходить військову службу у ЗСУ у в\ч НОМЕР_1 .
23.09.2021 сержант ОСОБА_1 прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях з метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні “Схід”, що підтверджується витягом з наказу командира оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по стройовій частині) №254 від 24.09.2021.
Відповідно до витягу з наказу командира оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по стройовій частині) №117 від 31.05.2022 (м. Покровськ) сержант ОСОБА_1 вважається таким, що вибув зі складу сил і засобів оперативно-тактичного угруповання “Схід”, які залучаються та беруть безпосередню участь в угрупованні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань з 31.05.2022.
Згідно довідки №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022, виданою та підписаною начальником штабу - першим заступником командира оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” бригадним генералом ОСОБА_2 та начальником групи військової служби правопорядку оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” підполковником ОСОБА_3 , серед переліку інших військовослужбовців, сержант ОСОБА_1 перебував в складі особового складу, який проходив військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху в/ч НОМЕР_1 , брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування або збройної агресії впродовж 64 діб, а саме: у період часу з 26 по 28.02.2022, з 01 по 31.03.2022, з 01 по 30.04.2022.
Довідкою №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022, виданою начальником штабу - першим заступником командира оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” бригадним генералом ОСОБА_2 та начальником групи військової служби правопорядку оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” підполковника ОСОБА_3 , підтверджено, що сержант ОСОБА_1 , начальник радіостанції диспетчерського пункту 1 роти забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху, перебував в складі особового складу, який проходив військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху ВЧ НОМЕР_2 , та приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії впродовж 30 діб, а саме: у період часу з 01 по 30.05.2022.
У лютому 2023 року представник позивача звернулася до відповідача із заявою щодо надання інформації про нарахування та виплату ряду військовослужбовців, зокрема позивачу, додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 в розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі в бойових діях та заходах.
Листом №496 від 28.02.2023 відповідач повідомив, що на підставі довідки №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 ним подано до Департаменту фінансів МОУ заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн в розрахунку за період безпосередньої участі осіб у бойових діях, проте така заявка-розрахунок не була прийнята Департаментом з тих причин, що вказана довідка в/ч НОМЕР_3 -ІІ не відповідає вимогам рішення МОУ №248/12298 від 25.03.2022 (із змінами, внесеними рішенням №248/1529 від 18.04.2022). Отже, в/ч НОМЕР_1 вчинено всі дії, необхідні для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях, а невиплата останньої відбулася із об`єктивно незалежних від в/ч НОМЕР_1 причин. Також повідомлено, що відповідний наказ про виплату відповідного розміру додаткової винагороди командиром в/ч НОМЕР_1 не видавався.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не здійснюючи прийняття наказу щодо виплати додаткової винагороди позивачу за період з 26.02.2022 по 30.05.2022, згідно Постанови №168, відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначений чинним законодавством.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1, 3 ст.1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Відповідно до ст.2 Закону №2232-XII, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно п.2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі Постанова №704), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (державні органи).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 (далі - Указ №64/2022), затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.
У подальшому дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.
На виконання Указів Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 “Про загальну мобілізацію”, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 було прийнято Постанову №168, пунктом 1 якої (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, на період дії воєнного стану (який було запроваджено Указом № 64/2022, та в подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено) згідно з Постановою № 168 передбачена виплата додаткової винагороди починаючи з 24.02.2022.
Разом з тим, аналіз змісту п.1 Постанови №168 дозволяє виявити обов`язкові умови виплати передбаченої нею додаткової винагороди військовослужбовцями у розмірі до 100000 грн, а саме : період дії воєнного стану; беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів; наявність наказу командира.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.21 Постанови №168 (у редакції, чинній з 19.07.2022), порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям ЗСУ у спірному періоді, встановлений рішенням Міністра, доведеним телеграмою № 248/1298 від 25.03.2022 (далі - Телеграма).
Колегія суддів зазначає, що під терміном “безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів” (бойові дії або заходи) необхідно розуміти виконання військовослужбовцем : бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка(який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем ЗСУ або начальником Генерального штабу ЗСУ) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових(спеціальних) завдань військовою частиною(підрозділом, утому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу(контрнаступу, контратаки)) підчас перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ(сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань зведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань зведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Відповідно до п.2 Телеграми, на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах); 30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Згідно п.3 Телеграми, райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача ЗСУ, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача ЗСУ або начальника Генерального штабу ЗСУ. Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій (вахтовий, журнал) або журналів ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапортів (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Відповідно до п.4 Телеграми, командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку до цієї телеграми.
Пунктом 5 Телеграми визначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів : командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (військових частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командиром (начальником) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).
Пунктом 6 Телеграми передбачено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Отже, згідно з вказаних вище пунктів 5 та 6 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів : командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (військових частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командиром (начальником) військових частин. Такі накази видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Крім того, рішенням МОУ №248/1529 від 18.04.2022, п.4 та додаток №1 Телеграми було викладено в новій редакції за якою, Командирам тих військових частин (установ), що входять до складу створених (діючих) військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) та виконують завдання в районі ведення воєнних (бойових) дій, та до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною у додатку № 1 до цієї телеграми та у підставах про видання такої довідки (додаток № 1) обов`язково зазначати документи, визначені абзацом 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цієї телеграми.
Зокрема, згідно п.3 Телеграми, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача ЗСУ. Відповідно, має бути документальне підтвердження у вигляді: бойового наказу (бойове розпорядження); журналу бойових дій (вахтовий журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постанова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих оперативно підпорядкованих підрозділі) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах має надаватись довідка командира військової частини (установи) до якої відряджений військовослужбовець.
Таким чином, рішення Міністра, яке доведено Телеграмою, з урахуванням рішення №248/1529 від 18.04.2022, усіма підрозділами МОУ та ЗСУ підлягають виконанню, оскільки ними унормовано порядок виплати додаткової винагороди, в той час як умови її виплати передбачено саме Постановою №168 та встановлено, що така виплачується виходячи з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідачем не оспорюється, що позивач, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 у період з 26.02.2022 по 30.05.2022 перебував у складі сил і засобів оперативно-тактичного угруповання “Схід”, які залучалися та брали безпосередню участь в угрупованні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань.
Участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в даний період підтвердженаа довідкою №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022, виданою та підписаною начальником штабу - першим заступником командира оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” бригадним генералом ОСОБА_2 та начальником групи військової служби правопорядку оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” підполковником ОСОБА_3 .
Колегія суддів зазначає, що серед переліку інших військовослужбовців, сержант ОСОБА_1 перебував в складі особового складу, який проходив військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху в/ч НОМЕР_1 , брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування або збройної агресії впродовж 64 діб, а саме: у період часу з 26 по 28.02.2022, з 01 по 31.03.2022, з 01 по 30.04.2022.
Підставою видачі цієї довідки зазначено: наказ командира оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” №18 від 20.01.2022 та бойове розпорядження Головнокомандувача ЗСУ №39/304/14/5т від 26.02.2022.
Також, довідкою №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022 підтверджено, що сержант ОСОБА_1 , начальник радіостанції диспетчерського пункту 1 роти забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху, перебував в складі особового складу, який проходив військову службу у зведеному загоні забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху в/ч НОМЕР_2 , та приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії впродовж 30 діб, а саме: у період часу з 01 по 30.05.2022.
Підставою для видачі довідки вказано: наказ командира оперативно-тактичного угруповання “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” №18 від 20.01.2022 та бойове розпорядження Головнокомандувача ЗСУ №39/304/14/5т від 26.02.2022.
Більше того, з наявного у матеріалах справи листа командира оперативно-тактичного угрупування “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” генерал-лейтенанта ОСОБА_4 №2022_окп_38_1658 від 29.11.2022, який підготовлений за наслідком розгляду службового листа відповідача №1923 від 04.11.2022, встановлено, що командир зведеного дорожньо-комендантського загону в/ч НОМЕР_4 майор ОСОБА_5 , який у період з 24.02.2022 по 30.05.2022 перебував у складі сил та засобів оперативно-тактичного угруповання “Схід” та виконував обов`язки за посадою командира загону забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху в/ч НОМЕР_1 , підтвердив, що під час перебування у складі сил та засобів оперативно-тактичного угруповання “Схід” йому були написані рапорти щодо надання довідок та отримані Довідки №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 та №2022/окп/381464 від 04.06.2022, в яких був зазначений весь період безпосередньої участі у забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. У подальшому майором ОСОБА_6 були написані рапорти на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 та разом з отриманими довідками надіслані на адресу в/ч НОМЕР_1 . Крім того, вказаним листом запропоновано надати витяги або належним чином завірені копії підтверджуючих документів.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у розпорядженні відповідача були наявні докази безпосередньої участі сержанта ОСОБА_1 , начальника радіостанції диспетчерського пункту 1 роти забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху зведеного загону забезпечення руху 1 батальйону забезпечення руху в/ч НОМЕР_1 , у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій за період з 26.02.2022 по 30.05.2022.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для невиплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100000 грн пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії стало те, що зазначені довідки не відповідають вимогам телеграми МОУ №248/1298 від 25.03.2022, з підстав незазначення у них рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, оскільки вказане суперечить сутності обов`язкових умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, передбачених Постановою № 168.
Колегія суддів зазначає, що на час, коли позивач брав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Постанова №168 не містила жодної норми, якою б передбачалося, що порядок і умови виплати передбачених цією постановою видів додаткової винагороди, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідні зміни були внесені постановою КМУ №793 від 07.07.2022 (далі - Постанова №793), яка набрала чинності лише 19.07.2022.
Відповідно, на момент виникнення спірних правовідносин діяла така редакція Постанови № 168, яка лише встановлювала право на отримання додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з безпосереднім перебуванням в районах здійснення зазначених заходів.
Оскільки в такій редакції не містилося жодних норм про затвердження порядку та умов виплати додаткової винагороди керівниками відповідних міністерств та державних органів, то на момент виникнення спірних правовідносин телеграми Міністра могли застосовуватися лише в порядку та у спосіб, який відповідає положенню Постанови №168 та спрямовані на її виконання. Правозастосування таких телеграм у спосіб, який за змістом є позбавленням особи права на отримання відповідної додаткової винагороди, є протиправним та не відповідає змісту та призначенню відповідного нормативно-правового акту.
Оскільки станом на 31.05.2022 Постанова №793, що включила до Постанови №168 відповідну відсилочну норму про встановлення порядку та умов виплати додаткової винагороди керівниками відповідних міністерств та державних органів, не була і не могла бути прийнята, в той час, як сама по собі Постанова №168 від 28.02.2022 прямо передбачала право на таку винагороду як таке, то позивач поза всяким сумнівом мав право на отримання вказаної додаткової винагороди за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 26.02.2022 по 30.05.2022, який підтверджений довідками Оперативно-тактичного угруповання “Схід” №2022/окп/38/1087 від 03.05.2022 та №2022/окп/38/1464 від 04.06.2022.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.11.2018 по справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.
Колегія суддів звертає увагу, що станом на момент виникнення спірних правовідносин у цій частині, жодна норма чинного законодавства не передбачала права Міністра обмежувати виплати такої додаткової винагороди, або встановлювати додаткові передумови для її виплати.
Позивач (як і інші громадяни України, що перебували або перебувають в зоні ведення бойових дій з 24.02.2022) як громадянин України, добросовісно виконуючи свій обов`язок, передбачений ст.65 Конституції України, має безумовне право згідно з вищими законодавчими актами на отримання грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, і жодні рішення Міністра чи МОУ, не можуть бути перешкодою для реалізації особою, яка здійснює захист незалежності та територіальної цілісності України, права на отримання такої виплати.
У даному випадку саме на органи МОУ та ЗСУ, в яких проходить службу особа, яка відправляється на бойові завдання, покладається обов`язок належним чином фіксувати вихід на такі завдання, у документах встановленої форми і за першої необхідності належним чином забезпечувати захисників України такими документами за їх вимогами.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обгрунтованості даного позову.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2023 року по справі №460/6963/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук