УХВАЛА

15 квітня 2024 року 
м. Київ

справа №990/115/24
адміністративне провадження №П/990/115/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Єресько Л.О.,  Мартинюк Н.М.,  Радишевської О.Р., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
10 квітня 2024 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі також - Комісія, відповідач), в якому позивач просить:
- визнати Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 61/ко-24 від 26 лютого 2024 року, яким визнано суддю Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді, та вирішено про внесення до Вищої ради правосуддя подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протиправним та скасувати його;
- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України внести рекомендацію Вищій раді правосуддя про призначення - ОСОБА_1 на посаду судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність обставин, що зумовлюють залишення її без руху.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За змістом частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 8 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлюється місячний строк.
Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до Верховного Суду з вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 61/ко-24 від 26 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку 09 квітня 2024 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.
Позивач зазначає, що враховуючи те, що резолютивну частину оскаржуваного рішення Комісії у пленарному складі було оголошено 26 лютого 2024 року, то десятиденний строк складання та виготовлення повного тексту проекту рішення (відповідно до Регламенту) припадав на 07 березня 2024 року.
Позивачем вказано, що з метою ознайомлення із повним текстом, зокрема з його мотивувальною частиною, а також для обґрунтування своїх заперечень та подальшого звернення до суду щодо оскарження вказаного рішення, 09 березня 2024 року звернувся до ВККСУ із заявою щодо отримання повного тексту рішення ВККСУ від 26 лютого 2024 року, яку направив на офіційну електронну адресу ВККСУ. (копія заяви до ВККСУ та скріншот сторінки відправленого листа, додаються до позову)
Станом на  21 березня 2024 року, будь-якої відповіді від ВККСУ, на адресу не надійшло.
У зв`язку з чим, позивачем 22 березня 2024 року повторно направлено до ВККСУ заяву про направлення йому повного тексту рішення ВККСУ у пленарному складі від 26 лютого 2024 року (копія повторної заяви до ВККСУ та скріншот сторінки відправленого листа, додаються до позову)
27 березня 2024 року о 16:02 з офіційної електронної адреси ВККСУ на електронну адресу ОСОБА_1 , надійшов лист-відповідь на його заяви із додатком, а саме, повним текстом рішення Вищої кваліфікаційної комісії України № 61/ко-24 від 26 лютого 2024 року у пленарному складі, (копії листа ВККСУ та повного тексту рішення ВККСУ, додаються до позову).
З огляду на те, що оскаржуване рішення ухвалене 26 лютого 2024 року, заява про отримання повного тексту рішення подана позивачем 09 березня 2024 року, а копію рішення направлено йому засобами електронного зв`язку 27 березня 2024 року (цього ж дня рішення було опубліковано на сайті ВККСУ), з яким він ознайомився 28 березня 2024 року, тому строк звернення до суду з цим позовом, як вважає ОСОБА_1 не пропущений.
Верховний Суд вважає помилковим твердження позивача, що ним не пропущено строк звернення до суду, враховуючи таке.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права були порушені, вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, згідно з зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Суд зауважує, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Зі змісту спірного рішення Комісії вбачається, що позивач брав участь в засіданні, яке відбулося 26 лютого 2024 року та був обізнаний з висновками прийнятими відповідачем за результатами проведеного засідання.
Суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 107 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13 жовтня 2016 року №81/зп-16 (в редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23) копія рішення Комісії надається особі, стосовно якої його ухвалено, за відповідним зверненням такої особи. 
Відтак Вища кваліфікаційна комісія суддів України надсилає рішення лише у випадку, якщо особа звернулася з проханням про його надання.
При цьому рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 лютого 2024 року № 61/ко-24, опубліковано на офіційному вебсайті Комісії і доступ до такої інформації є вільним.
Отже, Суд зазначає, що позивач був обізнаний про результати засідання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у складі колегії від 26 лютого 2024 рок.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги обізнаність позивача, Суд вважає, що ОСОБА_1 пропущено місячний строк звернення до суду. 
Верховний Суд наголошує, що Суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.
При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суд звертає увагу, що наведені позивачем обставини не свідчать про те, що строк звернення з цим позовом не пропущено проте, можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку однак, для можливості поновлення такого строку позивачу необхідно подати клопотання про поновлення строку. За відсутності такого клопотання Суд позбавлений можливості на власний розсуд поновлювати такий строк.
Таким чином, в порушення вимог частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач до позовної заяви не додав обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин пропуску строку.
Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладене, зважаючи, що позовна заява ОСОБА_1 подана поза межами строку звернення до суду та не містить обґрунтованого клопотання про його поновлення, останню слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення встановленого судом недоліку шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. 
Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії залишити без руху.
Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.
Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко 
 Л.О. Єресько 
 Н.М. Мартинюк 
 О.Р. Радишевська ,
Судді Верховного Суду