ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/9721/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну  скаргу ОСОБА_1 
на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року (суддя Татаринов Дмитро Вікторович, повний текст рішення складено 01 лютого 2024 року) в адміністративній справі № 280/9721/23
за позовом  ОСОБА_1     
до  Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України     
про  визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, –

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2022 року № 33 про результати службового розслідування за фактом відсутності позивача на службі у період з 11 березня 2022 року по 11 квітня 2022 року; визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 23 квітня 2022 року № 41 щодо призупинення виплат грошового забезпечення позивача; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу всі види грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду, надбавки, премії), що не виплачувалось позивачу з березня 2022 року на підставі наказу від 19 квітня 2022 року    № 33 про результати службового розслідування.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024  року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач  подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що позивачем було дотримано процедуру звернення за медичною допомогою, що підтверджує представник медичної служби військової частини ОСОБА_2 . Вказує на безпідставність інформації, викладеної в рапорті ОСОБА_3 .  Зазначає,  що судом першої інстанції безпідставно не враховано постанову слідчого про закриття кримінального провадження відносно позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1  уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13 січня 2020 року № 1 ОСОБА_1 з 13 січня 2020 року зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від    16 квітня 2022 року № 19 «Про призначення службового розслідування» призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини головним сержантом-командиром 1 відділення інженерно-саперного взводу старшим сержант ОСОБА_1 .
Підставою для прийняття названого наказу слугував рапорт начальника штабу старшого лейтенанта ОСОБА_4 та наданий позивачем виписний епікриз ПП № 0014 від 11 квітня 2022 року ТОВ «РССЦ Медздравниця» без лікарняних листів за період з 11 березня 2020 по 11 квітня 2022 року. 
Актом службового розслідування від 19 квітня 2022 року встановлено: «У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від     15 березня 2022 року № 2119-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.
Згідно з бойовим розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_2 від  02 квітня 2022 року на застосування особового складу підрозділів Військової частини НОМЕР_1 , особовий склад залучено до виконання завдань за призначенням, пов`язаних із захистом суверенітету країни, її територіальної цілісності та недоторканності в умовах воєнного стану та відсічі збройній агресії РФ проти України.
Згідно з рапортом заступника начальника штабу батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_4 (який з 26 лютого 2022 року по 04 квітня 2022 року тимчасово виконував обов`язки начальника штабу - першого заступника командира батальйону) за вхідним номером 36 від 12 квітня 2022 року, стало відомо, що 10 березня 2022 року старший сержант ОСОБА_1 вибув з ППД с. Міхайлівка до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ). З пояснень старшого сержанта ОСОБА_1 стало відомо, що в шпиталі останньому тільки зробили флюорографію, але відмовили в наданні лікарської допомоги. Тому старший сержант ОСОБА_1 був змушений звернутись до приватної клініки ТОВ «РССЦ Медздравниця», де проходив лікування до 30 березня 2022 року, що підтвердив наданням фотографії довідки ТОВ «РССЦ Медздравниця». Старший сержант ОСОБА_1 31 березня 2022 року прибув до ППД с. Міхайловка Військової частини НОМЕР_1 на одну добу, після чого убув на додаткове обстеження. Станом на 11 квітня 2022 року підтверджуючих документів не надав.
З рапорту начальника медичної служби - начальника медичного пункту молодшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_5 стало відомо, що головний сержант - командир 1 відділення інженерно-саперного взводу старший сержант ОСОБА_1 до неї за медичною допомогою та направленням до шпиталю не звертався. Про хворобу старшого сержанта ОСОБА_1 останній стало відомо під час телефонної бесіди зі старшим сержантом ОСОБА_1 .
Старший сержант ОСОБА_1 станом на 19 квітня 2022 року до військової частини не повернувся. Місце знаходження останнього не відомо.
Надати письмове пояснення старший сержант ОСОБА_1 категорично відмовився, так як вважає, що він правий та надавати письмові пояснення не має сенсу.
Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що мають право надавати лікарняні листи, звільняти від виконання службових обов`язків за призначенням в умовах військового тільки медичні заклади, які мають основним видом економічної діяльності клас 86.10.
Згідно з зареєстрованим класом економічної діяльності 86.21   ТОВ «РССЦ Медзравниця» (у якому позивач проходив лікування), є приватним закладом, який надає консультації по лікуванню населення у вільний час поза роботою в цивільний час населення або у вільний час після виконання обов`язків військової служби для військовослужбовців. Використання довідок ТОВ «РССЦ Медздравниця», як привід не виконувати обов`язки військової служби, підтверджує факт знаходження старшого сержанта ОСОБА_1 у самовільному залишенні частини.
Тим самим, старший сержант ОСОБА_1 грубо порушив вимоги, передбачені абзацом 14 статті 124 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацом 4 статі 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які покладають на кожного військовослужбовця обов`язки постійно працювати над удосконаленням особистого стилю роботи та керівництва, бути взірцем для особового складу взводу щодо виконання службових обов`язків; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Також, дії старшого сержанта ОСОБА_1 містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України».
За результатами службового розслідування запропоновано вжити заходи дисциплінарного характеру відносно ОСОБА_1 за самовільне залишення останнім 11 березня 2022 року місця служби з метою ухилитися від військової служби в бойовій обстановці в ході виконання бойових завдань в Донецькій області, відсутність на військовій службі по теперішній час, умисне та грубе порушення вимог, передбачених абз. 14 статті 124 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, відкласти до прийняття відповідним органом досудового розслідування процесуального рішення.
За самовільне залишення з 11 березня 2022 року по 11 квітня 2022 року місця служби з метою ухилитися від військової служби в бойовій обстановці в ході виконання бойових завдань в Запорізькій  та Донецькій області, відсутність на військовій службі, умисне та грубе порушення вимог передбачених абз. 14 статті 124 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, абз. 4 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, головного сержанта командира 1 відділення інженерно-саперного взводу старшого сержанта ОСОБА_1 : позбавити премії за квітень 2022 року повністю; позбавити виплаченої премії за період 25 по 31 березня у розмірі 5719,35 грн; не виплачувати за квітень 2022 року додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. Зняти з усіх видів грошового забезпечення з 01 квітня 2022 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19 квітня 2022 року № 33 «Про результати проведення службового розслідування», яким позивача визнано таким, що у період з   11 березня 2022 року по 11 квітня 2022 року залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби в бойовій обстановці в ході виконання бойових завдань в Запорізькій та Донецькій області. Питання вжиття заходів дисциплінарного характеру відносно позивача за самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби в бойовій обстановці відкладено до прийняття відповідним органом досудового розслідування процесуального рішення відповідно до КПК України. Крім того, позивача позбавлено премії за квітень 2022 року, виплаченої премії за період з 25 по   31 березня 2022 року, додаткової винагороди згідно постанови КМУ № 168 у квітня    2022 року та знято з всіх видів грошового забезпечення з 01 квітня 2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від  23 квітня 2022 року № 41 позивача, як особу, яка з 11 березня 2022 року самовільно залишила військову частинку, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , знято з грошового забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення з 01 квітня 2022 року.
Позивач  вважає накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2022 року № 33  та від 23 квітня 2022 року № 41 протиправними, що стало підставою  для звернення до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правомірності оскаржуваних наказів, суд апеляційної інстанції зазначає,   що відповідно  до частини 1  статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,  військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в  Конституції України  та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно зі ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися  Конституції  та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог  Закону України «Про запобігання корупції»  з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Згідно зі ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Згідно з п. 3  Розділу 2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України,  затвердженого  наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно до вимог п. 1 Розділу 3 Порядку № 608, проведення службового розслідування у Збройних силах України рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з вимогами п. 3  Розділу 4 вказаного Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Згідно з пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6 Розділу VІ Порядку № 608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
З оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 квітня 2022 року № 33 вбачається, що вжиття заходів дисциплінарного характеру відносно позивача за самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби в бойовій обстановці відкладено до прийняття відповідним органом досудового розслідування процесуального рішення відповідно до КПК України.
Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР у місті Мелітополі від 03.08.2022 закрито кримінальне провадження № 62022080020000090 від 11.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діях головного сержанта-командира 1 відділення інженерно саперного взводу старшого сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.
Натомість, за висновком суду апеляційної інстанції, цей факт не впливає на правильність та обґрунтованість оскаржуваних наказів.
  Колегія суддів звертає увагу позивача  на помилкове ототожнення дисциплінарної і кримінальної відповідальність, адже такі є різними видами юридичної відповідальності. Одні й ті самі дії особи можуть не мати склад кримінального правопорушення, натомість можуть мати ознаки адміністративного чи дисциплінарного правопорушення, відповідальність за які передбачена спеціальним законодавством, відмінним від кримінального. 
В контексті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає цілком обґрунтованими висновки службового розслідування, проведеного відносно позивача. Обставини, встановлені під час такого розслідування, знайшли своє підтвердження в поясненнях посадових осіб військової частини та зібраних матеріалах. 
В апеляційній скарзі позивач вказує на необхідність дослідження письмових пояснень ОСОБА_2 , оскільки останні, на думку апелянта, мають вирішальне значення для справи.
Суд апеляційної інстанції вважає доцільним дослідити вказані пояснення, адже позивачем вони були додані до позовної заяви, проте суд першої інстанції не надав їм оцінку.
Пояснення ОСОБА_2 мають наступний зміст: «Я, капітан медичної служби ОСОБА_2 , з 26.02.2022 був мобілізований та відряджений ІНФОРМАЦІЯ_2 до 112 окремого батальйону територіальної оборони (в/ч НОМЕР_1 ) НОМЕР_4 бригади ТрО в його пункт постійної дислокації (ППД) АДРЕСА_1 , так як там потрібні були медики. Після прибуття в ППД я був представлений ТВО начальника штабу ОСОБА_4 . Так як всі речі знаходилися на ВОПі, то для отримання для сну матрацу, ковдри та подушки мене відправили до старшини ОСОБА_1 – так я познайомився з ним поближче. Він вже тоді жалівся на температуру, кашель та задишку. На наступний день він прийшов за ліками до медпункту, тому що хворобу він переносив «на ногах». 11 березня мені потрібно було поїхати до м. Запоріжжя. Там на ППД мене зустрів ОСОБА_1 , звернувся з новими скаргами на стан здоров`я та за медичною допомогою – в нього була температура, кашель, приступи задухи, біль в грудях та набряк обох ніг. Так як я не лікар, а провізор, я не міг брати на себе відповідальність по подальшому лікуванню цього військовослужбовця, а його стан потребував постановки правильного діагнозу та негайного лікарського втручання, про що негайно було повідомлено керівництву батальйону ( ОСОБА_1 повідомляв діючому ТВО комбата та його заму, та ТВО НШ), я особисто – начальнику медслужби батальйону ОСОБА_6 (по телефону), ТВО начальника штабу ОСОБА_4 та черговій службі і був отриманий дозвіл на відправку його до військового госпіталю. В госпіталі ОСОБА_1 відправили на рентгенолгічне дослідження легень, а після на консультацію в інфекційне відділення. В госпіталі не було вільних місць, а тому йому було запропоновано лікування по місцю проживання. ОСОБА_1 був відпущений мною додому, з вимогою на завтра звернутися до свого сімейного лікаря. На наступний день ОСОБА_1 по телефону сповістив, що його сімейний лікар евакуювалась і він не може потрапити тут на прийом до інших лікарів. Я йому дозволив в домашніх умовах лікуватися три дні та звернутися до вузьких спеціалістів в будь-яку лікарську установу. 18.03.2022 медичній службі батальйону ТВО командира батальйону капітаном ОСОБА_7 була представлена молодший лейтенант м/с ОСОБА_5 , як начальник медичного пункту. На наступний день мене було переміщено зі НОМЕР_5 окремого батальйону ТрО в розпорядження медпункту 110 бригади ТрО. При моєму подальшому зверненні в бригаду, була надана відповідь, що я не служив у в/ч НОМЕР_1 (хоча на руках маю оригінал довідки Форми 5, що я військовослужбовець цієї частини). Всі наявні в нас записи, документи та інформацію по хворим були передані новому начальнику медпункту батальйону ОСОБА_5 – їх подальша історія мені невідома. Не зважаючи, що я вже покинув батальйон, старший сержант ОСОБА_1 продовжував дзвонити мені та консультуватися, тому що він не отримував зворотного зв`язку з медичних питань батальйону. Згідно з присланих ним копій документів та усних повідомлень нам вдалося запобігти смерті цього військовослужбовця, так як у нього в подальшому був діагностований високий ризик раптової серцевої смерті».
Суд апеляційної інстанції оцінює такі пояснення виключно як доказ в частині  погіршення стану здоров`я позивача 11 березня 2022 року, натомість останні не доводять відсутність вини останнього щодо самовільного залишення місця служби, адже позивачем не надано належних доказів, що ОСОБА_2 мав належні повноваження щодо розпорядження переміщенням військовослужбовців, як то направлення на амбулаторне лікування до сімейного лікаря, лікування в домашніх умовах тощо. 
Водночас, суд зазначає, що відповідно до стаей 254 - 262 Статуту внутрішньої служби збройних Сул України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.
Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Військовослужбовці строкової військової служби направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою інструктора з тактичної медицини роти або старшого, призначеного з числа хворих. Книга запису хворих (згідно з  додатком 14  до цього Статуту) за підписом головного сержанта роти подається черговому медичного пункту не пізніше ніж за 2 години до початку амбулаторного прийому. Черговий медичного пункту контролює прибуття до медичного пункту всіх військовослужбовців, занесених до книги запису хворих.
Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.
Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.
Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки.
Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.
Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.
По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.
У медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.
На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.
У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що позивач, в разі направлення на лікування поза розташуванням частини,  повинен  був  отримати направлення, підписане командиром військової частини, що не було дотримано позивачем. 
Щодо правомірності позбавлення позивача грошових виплат, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Згідно з п. 15 Розділу 1 Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Згідно з вимогами п. 31.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої  наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.
Відповідно до п. 31.7 цієї Інструкції військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок.
З огляду на встановлені обставини та приписи чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку, що в спірний період у відповідача не виникло обов`язку по нарахуванню та виплати позивачеві грошового забезпечення. 
Оскаржувані накази винесені відповідачем обґрунтовано та правомірно.
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1     залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року в адміністративній справі №  280/9721/23  без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 02 травня  2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 02 травня  2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров