ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3690/24 Справа № 183/7944/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.
               за участю секретаря - Кошари О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року, -
В С Т А Н О В И В:

03 липня 2023 року ТОВ «ФК» «Довір та гарантія» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/002/82/118175 від 12.02.2008 року у розмірі 755349, 59 грн. (яка складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу по кредитному договору - 85488,33 грн., суми заборгованості за відсотками у валюті договору - 75538,82 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання позивачеві продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на це майно, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, згідно Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, позивач просить з метою отримання продукції/ плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням передати предмет іпотеки в управління позивача на період до моменту його продажу, в порядку ст. 41 Закону України «Про іпотеку», задля чого: вилучити у відповідача та передати позивачеві предмет іпотеки; надати позивачеві право отримуваними в усіх установах, організаціях, підприємствах (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, житлово-комунальних органах, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах, організаціях), а також Державній реєстраційній службі, органах нотаріату будь-яких документів, необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмету іпотеки; надати право позивачеві право на укладення будь-яких договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмету іпотеки; надати позивачеві право на отримання доходів від управління предметом іпотеки; надати позивачеві право на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням витрат позивача у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмету іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за кредитним договором № 014/002/82/118175 від 12.02.2008 року. Також позивач просить вирішити питання щодо судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 12.02.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк аваль», та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 014/002/82/118175, згідно умов якого банку надав Відповідачці грошові кошти в сумі 100980 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 13.02.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором Кредиту, між сторонами укладено Іпотечний договір, що був посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 572, у відповідності до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. Позивач зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та передав відповідачці кредитні кошти, остання належним чином не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 755349, 59 грн., яка складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу по кредитному договору - 85488,33 грн., суми заборгованості за відсотками у валюті договору - 75538,82 грн. Ця сума заборгованості існує, згідно з Реєстром боржників до Договору відступлення права вимоги № 265/ФК-16 від 17.06.2016 року, що був укладений між ПАТ «Вектор-Банк» та ТОВ «Довіра та гарантія». В свою чергу, 17.06.2016 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ВАТ «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права вимоги, в тому числі право грошової вимоги і за кредитним договором, укладеним з відповідачем 12.02.2008 року. Позивач у позові посилається на те, що умовами іпотечного договору передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежним чином виконання відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а Позивач за своїм вибором має право звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Посилаючись на норми Закону України «Про Іпотеку», позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, задля чого надати права, визначені у позові, як позовні вимоги (а.с2-5).

Рішенням Новомосковоського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено (а.с.51-53).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ "ФК"Довіра та гарантія" подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.55-57).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № 014/0002/82/116175 від 12.02.2008 року, у відповідності до якого Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 100980 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16% річних, з кінцевим терміном погашення - 13.02.2018 року (а.с. 6-10).
12.02.2008 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань за Договором Кредиту було укладено Договір іпотеки, що був посвідчений що був посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 572, у відповідності до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. (а.с. 11-14).
17.06.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Авль» та ПАТ «Вектогр Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/21, у відповідності до якого первісний кредитор передав новому кредиторові право вимоги до боржників, вказаним в реєстрі Боржників (а.с. 23).
В той же день, тобто 17.06.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ ФК» Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги № 265/ФК-16 у відповідності до якого первісний кредитор передав новому кредиторові право вимоги до боржників, вказаним в реєстрі Боржників (а.с. 24-27).
Суду надано копію витягу з реєстру боржників, яким є ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», є неналежним способом захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено нормами ЦК України та Законом України «Про іпотеку».
Згідно ст. 589 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підставі, встановлених ст. 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет іпотеки закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2)право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

У п.6.4 Договору іпотеки від 12.02.2008 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.20).
Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.
Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині треті статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37,38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з договору іпотеки, сторони визначили відповідний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя як позасудовий. Наявність істотних перешкод для іпотекодержателя в реалізації позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження позивач не обґрунтовував.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовим і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТзОВ "ФК"Довіра та гарантія" задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом обставин у справі є не обґрунтованими.

Твердження апелянтів стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» - залишити без задоволення. 

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: