ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1353/24 Справа № 199/2708/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дяченко І.В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2024 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Летучого Володимира Ігоровича, подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
       на постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

       Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

       У постанові суду зазначено, що 24.03.2024 о 20:00 годині в м. Дніпрі по вул. Незламна, 338, водій ОСОБА_1 передав право керування транспортним засобом «BMW 328», державний номерний знак НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9г Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Летучий В.І. порушує питання про скасування постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.04.2024 через її незаконність. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка знаходиться в стані сп`яніння передбачає, що особа, Яка передає керування транспортним засобом повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані сп`яніння. Доказів того, що ОСОБА_1 передавав керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та знав про такий стан на момент керування транспортним засобом особою, яка склала протокол, не надано а у матеріалах такі справи відсутні.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення має по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки обставини, викладені у протоколі не підтверджені будь-якими іншими доказами. 
Відеозапис, долучений до матеріалів справи, не містить відомостей щодо передачі ОСОБА_1 керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Те, що ОСОБА_2 добровільно надав працівнику поліції свою згоду пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного пристрою, не заперечує того, що він у цей день вжив спиртні напої, не означає, що ОСОБА_1 було відомо про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 . Крім того, на відеозаписі ОСОБА_1 неодноразово заперечував, що йому було відомо про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.
Адвокат зазначає, що ОСОБА_2 вдало приховував факт свого сп`яніння від ОСОБА_1 , коли просив останнього допустити його за кермо автомобіля. Тому визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідно до постанов Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2024 та від 25.04.2024, не свідчить про те, що ОСОБА_1 було відомо про перебування ОСОБА_2 у стані сп`яніння. 
Пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 також не містять відомостей щодо передачі ОСОБА_1 керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Рапорт працівника поліції не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а.
Таким чином, на думку захисника, наведені обставини виключаються наявність причетності ОСОБА_1 до інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а викладені в оскаржуваній постанові висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають обставинам справи.
Крім того апелянт зауважує, що санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено накладення стягнення — для водіїв у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а для інших осіб — накладення штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних доходів громадян. 
Оскільки у даному випадку ОСОБА_1 не був водієм, а відноситься до категорії “інші особи”, то до нього не можна застосовувати міру адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Даний висновок, за переконанням адвоката, кореспондується з усталеною практикою судів апеляційної інстанції. Таким чином, судом першої інстанції помилково накладено на ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.
Враховуючи викладене, захисник просить постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2024 — скасувати та винести нову, якою закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 та його захисник — адвокат Летучий В.І. не з`явилися, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі, що, відповілдно до прписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

       Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
       Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
       Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
       Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано, але не повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 691796 від 24.03.2024; відеозапис з нагрудних відеореєстраторів працівників патрульної поліції; письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; копію постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2024 та копією постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2024.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 691796 від 24.03.2024, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 24.03.2024 о 20.00 годині в м. Дніпро, АНД район, вул. Незламна, 338, водій ОСОБА_1 , який є власником автомобіля, передав право керування транспортним засобом BMW 328 НОМЕР_1 водію ОСОБА_2 , який за адресою : м. Дніпро, АДН район, вул. Незламна, 338 керував вищевказаним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 “г” Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.
У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено “надасть у суді”. Вказано, що документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, про що свідчить його власноручний підпис (а.с.1). 

Відповідно до рапорту працівника поліції від 24.03.2024, останній прибувши на допомогу екіпажу Легіон-113 за адресою м. Дніпро, АНД район, вул. Незламна, 338, було встановлено, що відбулась ДТП без травмованих осіб. Під час оформлення адміністративних матеріалів стосовно водія ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП, опитавши всіх учасників події, було встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля MW 328 НОМЕР_1 , передав керування транспортним засобом водію ОСОБА_2 , яка за адресою м. Дніпро, вул. Незламна, 338, керував вказаним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 “г” ПДР. На місці було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП серії ААД № 691796 (а.с. 2).

Згдіно письмових пояснень свідка  ОСОБА_4 , 24.03.2024 о 20.00 годин він рухався на автомобілі Рено Кенго д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Незламній в району будинку 338, автомобіль ВMW 328 НОМЕР_1 здійснив зіткнення з його автомобілем, внаслідок чого автомобіль ВMW став некерованим та вилетів на узбіччя. З автомобіля вийшли два чоловіки, однак з них повідомив, що він був за кермом автомобіля та в нього були ознаки алкогольного сп`яніння (а.с. 4).

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , 24.02.2024 приблизно о 20.00 годині він керував автомобілем ВMW 328 НОМЕР_1 по вул. Незламній (Петрозаводська) в району будинку 338 та потрапив у ДТП з автомобілем Рено Кенго НОМЕР_2 . На пасажирському сидінні під час руху і в момент ДТП знаходився власник автомобіля ВMW 328 НОМЕР_1 ОСОБА_5 Реєстраційний документ на автомобіль знаходиться у власника, який поїхав з місця ДТП, так я у нього дружина в лікарні (а.с. 5).
Також в матеріалах провадження знаходяться письмові пояснення ОСОБА_1 , де зазначено, що він надасть пояснення у суді (а.с. 3).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис з нагрудних боді-камер працівників патрульної поліції, які містяться у одному безперервному файлі на одному DVD-R диску долученого до матеріалів справи (а.с.1 об.)
       Так з відеофайлу “export-ot48t” тривалістю 20:50:52 — 23:01:22 годин, який містить один безперервний відеозапис з нагрудних бодікамер поліцейських № 474054, 472669, вбачається, що 24.03.2024 року було проведено процедуру огляду водія ОСОБА_2 на перебування у стані сп`яніння за допомогою алкотестера “Драгер”, результат позитивний- 1,46 проміле. 
На відеозапису о 21:51:51 годині водій ОСОБА_2 пояснив, що на пасажирському сидіння під час руху і в момент ДТП знаходився власник автомобіля ОСОБА_1 , який після ДТП поїхав по справах.
О 22:14:50 годин на запитання працівника поліції чи є він власником автомобіля та чи перебував в момент ДТП на пасажирському сидінні, ОСОБА_1 відповів “Так.”
Далі, на запитання працівника поліції, чи бачив він, що ОСОБА_2 не тверезий і пустив його за кермо свого автомобіля, ОСОБА_1 зазначив, що не бачив цього.
О 22:15:10 працівник поліції запитав у ОСОБА_1 :”Разом випивали і не бачили?” ОСОБА_1 не заперечував, лише зводив плечами і вказав, що у нього не має алкотестеру, тому він не може впевнитися. Також вказав, що людина сіла за кермо і потрапила в ДТП, а він підійшов згодом.
Після роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав і обов`язків, останній пояснив, що після приходу до ОСОБА_2 , вони відкрили пляшку, потім вийшли покурити, він включив музику, а ОСОБА_2 попросив проїхатися на автомобілі. Якби він був тверезий, то не дозволив би ОСОБА_2 сідати за руль. 
На переконання апеляційного суду, досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.
       Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України “Про Національну поліцію”, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
       Тому долучений відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст. 251 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено номери нагрудних камер працівників поліції, ці ж номери камер зазначені і на відеозаписі, долученому до матеріалів провадження. 
Крім наведено, судом першої інстанції було взято до уваги постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду від 24.04.2024, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2024, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення. 
       Апеляційний суд вважає, що в наявні докази у сукупності відображають усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт передачі водієм ОСОБА_1 керування траспортним засобом ВMW 328 НОМЕР_1 водію ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність, як за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, так і за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.
Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
За змістом п. 2.9 «г» ПДР водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані. 
Проте, ОСОБА_1 вимог вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення та зазначення про те, що він не знав про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння апеляційний суд до уваги не бере із врахуванням вмісту алкоголю в організмі останнього – 1,46 % та вважає, що ОСОБА_1 не міг не помітити ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 передаючи йому транспортний засіб, та вважає такі способом його самозахисту, та бажанням уникнути відповідальності за скоєне. Крім того, з наявного відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом вживали алкогольні напої, на запитання працівників поліції з нього приводу ОСОБА_1 не заперечував цього факту, зазначивши, що у нього не було алкотестеру, тому він не міг пересвідчитися, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати або перебуває у стані сп`яніння, визнають усну чи письмову згоду, розпорядження, вказівку особи, відповідальної за технічний стан чи експлуатацію цього засобу, про його використання у сфері дорожнього руху таким водієм. Як допуск можна розглядати також мовчазну згоду, видачу маршрутного листа, передачу ключів і документів або керма, не відсторонення водія від керування тощо. 
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року, чим було порушено вимоги п.2.9 “г” ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У свою чергу захисником ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
       Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Разом із тим, доводи апелянта щодо неправомірності застосованого до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, заслуговують на увагу.
Так, положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність особи за три окремих правопорушення, а саме за:
- керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
- передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
- відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наведеного вбачається, що законодавцем передбачено притягнення до відповідальності водіїв за керування транспортним засобом у стані сп`яніння або за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння - у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом на визначений строк, а на осіб, що не є водіями, - у виді лише штрафу.
Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, водій — це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. 
У даному випадку обставинами провадження встановлено, що ОСОБА_1 не виконував функцію водія і не керував транспортним засобом, а передав керування транспортного засобу ВMW 328 НОМЕР_1 своєму приятелю - ОСОБА_2 , на якого і було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП як на водія, а отже накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого для водіїв транспортних засобів, належить вважати безпідставним.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Летучого В.І. підлягає частковому задоволенню, а постанова судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2024 року - зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у виді штрафу, в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Летучого Володимира Ігоровича, подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року щодо  ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП -  змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на  ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В решті постанову суду – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                                  В.В. РУДЕНКО