ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 травня 2024 року           справа №200/4683/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 200/4683/23 (головуючий І інстанції   Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                              У С Т А Н О В И В: 

В серпні 2023 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо незастосування при розрахунку пенсії, відповідно до заяви від 10.07.2023 № 1800, норми ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, через не зарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи та навчання, а саме: до пільгового стажу період навчання у Професійно-технічному училище 41 з 01.09.1988 по 04.01.1992; до страхового та пільгового стажу роботу підземним електрослюсарем з 05.10.1993 по 13.04.1996; до страхового та пільгового стажу роботу підземним електрослюсарем з 28.09.2010 по 31.12.2010; до страхового та пільгового стажу роботу підземним електрослюсарем з 01.03.2020 по 10.07.2023; зобов`язання перерахувати пенсію відповідно до заяви від 10.07.2023 1800 про призначення пенсії, шляхом зарахування до пільгового стажу період навчання у Професійно-технічному училище 41 з 01.09.1988 по 04.01.1992; до страхового та пільгового стажу роботу підземним електрослюсарем з 05.10.1993 по 13.04.1996; до страхового та пільгового стажу роботу підземним електрослюсарем з 28.09.2010 по 31.12.2010; до страхового та пільгового стажу роботу підземним електрослюсарем з 01.03.2020 по 10.07.2023 та із урахуванням висновків суду здійснити нарахування та виплату пенсії з 10.07.2023 року, із застосуванням норм статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, та провести виплату різниці сум пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що згідно його заяви від 10.07.2023 року відповідачем було призначено йому пенсію за віком на пільгових умовах. Зазначив, що відповідачем не було зараховано до пільгового стажу період навчання у Професійно-технічному училище № 41 з 01.09.1988 по 04.01.1992; роботу підземним електрослюсарем з 05.10.1993 по 13.04.1996; роботу підземним електрослюсарем з 28.09.2010 по 31.12.2010; роботу підземним електрослюсарем з 01.03.2020 по 10.07.2023 (день звернення із заявою на призначення пенсії). Бездіяльність відповідача щодо бездіяльності щодо незастосування при розрахунку пенсії, відповідно до заяви від 10.07.2023 року №1800, норми ст. 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, через не зарахування до страхового та пільгового стажу спірних періодів роботи та навчання вважає протиправною, просив задовольнити позов.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 200/4683/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 05.10.1993 по 13.04.1996 року, з 28.09.2010 по 31.12.2010 року, з 01.03.2020 по 30.04.2022 року, з 01.06.2022 по 31.07.2022 року та з 01.10.2022 по 31.05.2023 року та до пільгового стажу за Списком № 1 періоду навчання з 01.09.1988 по 04.01.1992 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 02.08.2023 року, зарахувавши до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 05.10.1993 по 13.10.1996 року, з 28.09.2010 по 31.12.2010 року, з 01.03.2020 по 30.04.2022 року, з 01.06.2022 по 31.07.2022 року та з 01.10.2022 по 31.05.2023 року, та до пільгового стажу за Списком № 1 періоду навчання з 01.09.1988 по 04.01.1992 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. 
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.              
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2 ), та пенсіонером за віком на пільгових умовах, що не є спірною обставиною між сторонами.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010) є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також     про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).
10.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
Відповідно до диплому серії НОМЕР_3 від 04 січня 1992 року ОСОБА_1 01 вересня 1988 року вступив до середнього професійно-технічного училища 41 і 04 січня 1992 року закінчив повний курс навчання з добуттям середньої освіти за професією електрослюсар підземний - машиніст. Рішенням кваліфікаційної комісії від 04 січня 1992 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію електрослюсар підземний 3 розряду машиніст підземного устаткування 3 розряду.
Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 від 13 січня 1992 року, що ОСОБА_1 працював на шахті “Селидівська” в/о Селидіввугілля у період з 08.01.1992 по 27.04.1993 року, а саме: 
- на підставі наказу 8к від 10.01.1992 року прийнято підземним електрослюсарем 4 розряду на дільницю вибійного обладнання;
- на підставі наказу 173к від 27.03.1993 року звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.
Окрім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 від 13 січня 1992 року, що ОСОБА_1 працював у виробничому об`єднанні “Арктиквугілля” архіпелагу Шпіцберген” у період з 05.10.1993 по 13.04.1996 року, а саме: 
- на підставі наказу 123е від 13.10.1993 року прийнято електрослюсарем підземним 4 розряду дільниці з видобутку вугілля на шахта Піраміда;
- на підставі наказу 17е від 22.02.1995 року переведено електрослюсарем підземним 4 розряду дільниці ШТ;
- на підставі наказу 110е від 23.10.1995 року з 26.10.1995 року за роботу на о. Шпіцберген надано відпустку в кількості 163 робочих днів з наступним звільненням за ст. 29 п. 2 КЗпП РРФСР за закінченням терміну контракту.
В матеріалах справи наявна архівна довідка від 28.09.2022 року № 5615-с, видана Федеральною казенною установою “Російський державний архів економіки”, відповідно до якої в документах архівного фонду Державного тресту “Арктиквугілля” наявні відомості про трудовий стаж ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шахті “Піраміда” ДТ “Арктиквугілля”: - дата укладення контракту зі ОСОБА_1 05 жовтня 1993 року (особова справа); - зараховано в штат шахти ОСОБА_1 , який прибув 10 жовтня 1993 року, та направлено в учбовий пункт для навчання та атестації у відповідності до з програмою. Приступити до роботи з 14 жовтня 1993 року електрослюсарем підземним 4 розряду дільниці 1 з тарифною ставкою 380 руб. година (наказ 123/к шахти “Піраміда” ДТ “Акртиквугілля” від 13 жовтня 1993 року); - переміщено ОСОБА_1 , електрослюсаря підземного 4 розряду дільниці з видобутку вугілля, з 23 лютого 1995 року на дільницю ШТ за його професією та кваліфікацією з тарифною ставкою 1364 руб. година (наказ 17/к шахти “Піраміда” ДТ “Акртиквугілля” від 22 лютого 1995 року); - відряджено ОСОБА_1 , електрослюсаря підземного 4 розряду дільниці ШТ, 26 жовтня 1995 року за закінченням строку контракту п. 2 ст. 29 КЗпП РФ (наказ 110/к шахти “Піраміда” ДТ “Акртиквугілля” від 23 лютого 1995 року); - надано ОСОБА_1 з 26 жовтня 1995 року відпустку за роботу на архіпелазі Шпіцберген у кількості 163 календарних дні та звільнено від роботи з 13 квітня 1996 року (особова справа).
В матеріалах справи наявна архівна довідка про заробітну плату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час роботи на шахті “Піраміда” ДТ “Арктиквугілля” з 13 жовтня 1995 по 26 жовтня 1995 року, від 28.09.2022 року № 5616-с, видана Федеральною казенною установою “Російський державний архів економіки”, відповідно до якої зазначено суми заробітку ОСОБА_1 за період з жовтня 1993 по вересень 1995 року.
Крім того, судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 від 13 січня 1992 року, що ОСОБА_1 працює на шахті “Україна” ДП “Селидіввугілля” у період з 28.09.2010 року, а саме: 
- на підставі наказу 777к від 30.09.2010 року прийнято підземним електрослюсарем 4 розряду та направлено на ремонтно-механічний відділ;
- на підставі наказу 529а-к від 01.06.2012 року переведено підземним електрослюсарем 5 розряду на цій же дільниці;
- на підставі наказу 542-к від 23.06.2015 року переведено заступником начальника з вибійного обладнання на ремонтно-механічній дільниці;
- на підставі наказу 1160к від 18.12.2017 року переведено електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на ремонтно-механічній дільниці.
Відповідно до списку пенсіонерів, прийнятих та звільнених по ВП “Шахта Україна” ДП “Селидіввугілля” за період з 28.08.2023 року, виданого відокремленим підрозділом “Шахта “Україна” державного підприємства “Селидіввугілля” 28.08.2023 року за № 5-1000, ОСОБА_1 звільнено з 28.08.2023 року.
Окрім того, відповідно до довідки, виданої відокремленим підрозділом “Шахта “Україна” державного підприємства “Селидіввугілля”, ОСОБА_1 звільнено з 28.08.2023 року за станом здоров`я (наказ 441-к від 28.08.2023 року).
Крім того, в матеріалах справи наявна довідка о фактичних спусках, підйомах в шахту ВП “Шахта “Україна” ДП “Селидіввугілля” зайнятих з видобутку вугілля № 1-755 від 06.07.2023 року, видана Відокремленим підрозділом “Шахта “Україна” Державного підприємства “Селидіввугілля”, відповідно до якої у 2022 році зазначено наступне: квітень – 2 спуски, воєнний стан – 18, травень – воєнний стан – 22, липень – воєнний стан – 21, серпень – 23, вересень – воєнний стан – 22. У 2023 році зазначено наступне: червень – 30 лікарняний лист, липень – 3 лікарняний лист. 
Окрім того, в матеріалах справи наявна довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 1-754 від 06.07.2023 року, відповідно до якої позивач у період з 28 вересня 2010 року по 11 жовтня 2014 року працював повний робочий день на підземних роботах у ВП “Шахта “Україна” ДП “Селидіввугілля” та виконував гірничі роботи, видобування вугілля підземним способом за професією, посадою електрослюсар підземний ремонтно-механічної дільниці, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1.1а підстава Постанова КМ України 36 від 16.01.2003 року, згідно п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Крім того, відповідно до зазначеної довідки позивач у період з 18 грудня 2017 по 16 лютого 2022 року працював повний робочий день на підземних роботах у ВП “Шахта “Україна” ДП “Селидіввугілля” та виконував гірничі роботи, видобування вугілля підземним способом за професією, посадою електрослюсар підземний ремонтно-механічної дільниці, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 підстава Постанова КМ України № 461 від 24.06.2016 року, згідно п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Окрім того, відповідно до зазначеної довідки позивач у період з 16 лютого по 04 березня 2022 року працював повний робочий день на підземних роботах у ВП “Шахта “Україна” ДП “Селидіввугілля” та виконував гірничі роботи, видобування вугілля підземним способом за професією, посадою в.о. підземного начальника ремонтно-механічної дільниці, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 підстава Постанова КМ України 461 від 24.06.2016 року, згідно п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Окрім того, відповідно до зазначеної довідки позивач у період з 04 березня 2022 по теперішній час працював повний робочий день на підземних роботах у ВП “Шахта “Україна” ДП “Селидіввугілля” та виконував гірничі роботи, видобування вугілля підземним способом за професією, посадою електрослюсар підземний ремонтно-механічної дільниці, що передбачена Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 підстава Постанова КМ України № 461 від 24.06.2016 року, згідно п. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Додатково зазначено наказ про атестацію робочих місць № 375а від 20.09.2019 року.
21.07.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1 з 02.08.2023 року.
Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком 1 не зараховано період навчання у професійно-технічному училищі 41 з 01.09.1988 по 04.01.1992 року, до страхового та пільгового стажу за Списком 1 період роботи з 05.10.1993 по 13.04.1996 року, з 28.09.2010 по 31.12.2010 року та з 01.03.2020 по 10.07.2023 року.
Згідно службової записки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 15.12.2023 року №165642/01-16 розглянувши заяву ОСОБА_1 від 10.07.2023 року щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” було винесено рішення про призначення пенсії з 02.08.2023 року. Заяву в умовах централізації в порядку “єдиної черги” було опрацьовано спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Правильність винесеного рішення було підтверджено спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Нормами  статті 46 Конституції України  передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.
Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку.
Підпунктом 2 пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, які визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).
Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).
Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року  1788-XII  передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також, зокрема:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно статті 42 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки “Про народну освіту” від 28.06.1974 року № 2778-VIII, професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу.
До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу.
За приписами статті 32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки “Про освіту” №  1060-ХІІ від 23.05.1991 року (далі - Закон №  1060) професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів. Професійні навчально-виховні заклади можуть мати денні, вечірні відділення, входити до різних типів комплексів, об`єднань (професійно-технічне училище-радгосп, професійно-технічне училище-завод тощо).
Професійні навчально-виховні заклади здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації громадян за державним замовленням, а також за договорами з підприємствами, установами, організаціями, окремими громадянами.
Професійні навчально-виховні заклади можуть мати одне або декілька базових підприємств (об`єднань, організацій), для яких вони готують робітничі кадри і відносини з якими регулюються на основі договорів.
Учні державних професійних навчально-виховних закладів з терміном навчання десять і більше місяців перебувають на повному утриманні держави.
Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.
Згідно з частиною першою статті 49 Закону Української РСР від 28 червня 1974 року  № 2778-VIII “Про народну освіту” (який діяв на час навчання позивача) середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.
Статтею 34 Закону Української РСР від 23 травня 1991 року № 1060-XII “Про освіту”, який введений в дію 26 червня 1991 року (в редакції, яка була чинною до 06 вересня 2014 року), до вищих навчальних закладів були віднесені технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.
Постановою Верховної Ради Української РСР від 04 червня 1991 року  №1144-ХІІ "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про освіту":
1. Введено в дію Закон Української РСР “Про освіту” з дня його опублікування, а частину третю статті 11 і статтю 39 - з 1 серпня 1991 року; статті 18 і 19 - з 1 вересня 1991 року; статтю 12, частину п`яту статті 48 у питанні нових умов оплати праці учнів професійно-технічних училищ, частину першу статті 57 у питанні обсягів фінансування наукових досліджень - з 1 січня 1992 року; частину третю статті 27 - з 1 липня 1992 року, статті 24, 36, 37 в частині, що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року; останній абзац частини першої статті 52 - з 1 січня 1993 року.
2. До приведення законодавства Української РСР у відповідність із Законом Української РСР “Про освіту” чинні законодавчі та інші нормативні акти Української РСР застосовуються, якщо вони не суперечать цьому Закону.
3. Закон Української РСР “Про освіту” застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону. У правовідносинах в галузі освіти, що виникли до введення в дію цього Закону, права й обов`язки, які виникнуть після введення його в дію, визначаються відповідно до цього Закону.
Частиною 1 статті 38 Закону України від 10.02.1998 № 103/98-ВР “Про професійну (професійно-технічну) освіту” визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Конституційний суд України в своєму рішенні  1-рп/99 від 09.02.1999 року зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).
Суд звертає увагу, що до спірних правовідносин має застосовуватись законодавство чинне на момент їх виникнення.
Відповідно до п.п. “з” п. 109 розд. VIII Постанови Ради Міністрів СРСР “Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій” від 03 серпня 1972 року № 590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.
Приписами частини 3 п. 109 розділу VIII постанови Ради міністрів СРСР № 590 від 03 серпня 1972 року передбачено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (Підпункти “а” і “б” пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт “в” пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах “д” і “л”, прирівнюються за вибору яка звернулася за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала даного періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті “з”, прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що для зарахування даного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при цьому не встановлюючи обмежень щодо часу працевлаштування особи або конкретної професії.
Згідно диплому серії НОМЕР_3 від 04 січня 1992 року ОСОБА_1 01 вересня 1988 року вступив до середнього професійно-технічного училища 41 і 04 січня 1992 року закінчив повний курс навчання з добуттям середньої освіти за професією електрослюсар підземний – машиніст.
Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_4 від 13 січня 1992 року, що позивача з 08.01.1992 року прийнято підземним електрослюсарем 4 розряду на дільницю вибійного обладнання.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем 3 при призначенні пенсії позивачу протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №1 період навчання з 01.09.1988 по 04.01.1992 року.
Стосовно не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 05.10.1993 по 13.04.1996 року, суд зазначає наступне.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII  передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
  Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань “відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди”. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
За частинами 2, 3 статті 6 Угоди встановлено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
На громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Зі змісту викладеного слідує, що Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії, а тому, і заробіток за відповідний період слід включати при обчисленні пенсії.
Частиною 1 ст. 10 Федерального  Закону  російської федерації від 17.12.2001 року  173-ФЗ  “Про трудові пенсії в російській федерації”  встановлено, що до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконуються на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації.
Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Частиною 3  ст. 44 Закону № 1058-IV  визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Таким чином, у разі сумніву пенсійний орган має право направити запит та перевірити інформацію, поданої для призначення пенсії, передбачені законодавством та належать до його компетенції.
Разом з тим на даний час, у зв`язку з військовою агресією російської федерації направлення відповідних запитів не можливе, а отже суд дійшов висновку, що відповідач повинен був виходити з документів, які були надані позивачем для підтвердження періодів своєї роботи. 
Більш того, і трудова книжка, і інші надані документи позивачем містять достатньо інформації щодо трудової діяльності позивача у Державному тресті “Артиквугілля” на архіпелазі Шпіцберген  на руднику  “Піраміда”  і віднесення його професії до Списку  №1.
Суд зазначає, що  Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року  у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1  статті 106 Конституції України, Закону України  Про правовий режим воєнного стану  постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та Указом Президента України № 734/2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.
29 листопада 2022 року Кабінетом  Міністрів України прийнято постанову № 1328    про вихід  з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.
В той же час, суд враховує, що позивач набув трудовий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україною припинено співробітництво у зв`язку з військовою агресією російської федерації . 
Отже, позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про зарахування до страхового та пільгового стажу позивача за Списком  №1 періоду роботи з 05 жовтня 1993 по 13 квітня 1996 року.
Стосовно не зарахування до страхового та пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 28.09.2010 по 31.12.2010 року та з 01.03.2020 по 10.07.2023 року, судом першої інстанції зазначено наступне.
Частиною 1 статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14  цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12  цього Закону.
Відповідно до статті 11 цього Закону, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього  Закону  нараховуються страхові внески.
Положеннями статті 20 Закону України  “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за наявності відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), - не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Судом встановлено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування  (форма ОК-5) стосовно позивача, що Відокремленим підрозділом “Шахта “Україна” Державного Підприємства “Селидіввугілля” як страхувальником за період з 28.09.2010 по 31.12.2010 року, з 01.03.2020 по 30.04.2022 року, з 01.06.2022 по 31.07.2022 року та з 01.10.2022 по 31.05.2023 року нараховано заробітну плату, проте не сплачено страхові внески.
Суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 4 вересня 2018 року в справі № 482/434/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи зазначене, періоди роботи позивача з 28.09.2010 по 31.12.2010 року, з 01.03.2020 по 30.04.2022 року, з 01.06.2022 по 31.07.2022 року та з 01.10.2022 по 31.05.2023 року підлягають зарахуванню до страхового та пільгового стажу за Списком №1.
Разом з цим відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.
Судом встановлено на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування  (форма ОК-5) стосовно позивача, що за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 року, з 01.08.2022 по 30.09.2022 року, з 01.06.2023 по 10.07.2023 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати.
Оскільки станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії (10.07.2023 року) та дату прийняття пенсійним органом рішення про призначення позивачу пенсії (21.07.2023 року) в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування були відсутні відомості про нарахування заробітної плати позивачу за вищезазначені періоди, у відповідача 2 були відсутні підстави для зарахування періодів з 01.05.2022 по 31.05.2022 року, з 01.08.2022 по 30.09.2022 року, з 01.06.2023 по 10.07.2023 року до страхового та, відповідно, пільгового стажу за Списком № 1.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії з 10.07.2023 року із застосуванням норм статті 8 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, судом першої інстанції зазначено наступне.
Статтею 1 Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці” № 345-VI  (далі - Закон №345-VI) передбачено, що його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Статтею 8 Закону № 345-VI, встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до  статті 40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Аналогічні положення закріплені і в абзаці 1 частини першої  статті 28 Закону № 1058-IV, а саме мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія  Закону України “Про підвищення престижності шахтарської праці”, та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Державою встановлено додаткову соціальну гарантію отримання пенсійної виплати особам, на яких поширюється дія  Закону 345-VI, не нижче трьох прожиткових мінімумів, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
При цьому, розмір пенсії розраховується за правилами, визначеними статтею 27 Закону №1058-IV, і за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року, що передбачено частиною третьою  статті 24 Закону № 1058-IV.
Тобто розмір пенсії особам, на яких поширюється дія  Закону № 345-VI, визначається з урахуванням їх стажу та заробітку. До одержаного розміру встановлюється доплата за понаднормовий стаж (по 1% розміру пенсії, але не більш як 1% мінімальної пенсії за віком за кожний повний рік страхового стажу: чоловікам - понад 35, а жінкам - понад 30 років, як це визначено абзацом 1 частини першої  ст. 28 Закону № 1058-IV).
Враховуючи, що право на отримання пенсії з урахуванням  статті 8 Закону 345-VI виникає після зарахування відповідного стажу, суд дійшов висновку, що вимоги в частині застосування норм статті 8 Закону України “Про підвищення шахтарської праці” є передчасними та задоволенню не підлягають.
Судом встановлено, що пенсію позивачу призначено саме відповідачем 2.
Згідно з пояснювальною запискою Фонду до проекту Постанови № 25-1 Указом Президента України від 04.09.2019 року № 647/2019 “Про деякі заходи із забезпечення надання якісних публічних послуг” для забезпечення належної реалізації прав осіб y сфері надання адміністративних послуг передбачено забезпечення Кабінетом Міністрів України, зокрема, спрощення процедури надання та отримання послуг.  Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року  № 681 “Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення”  визначено перелік державних реєстрів, відомості з яких враховуються органами Пенсійного фонду при зверненні осіб за призначенням, перерахунком, поновленням, припиненням, продовженням виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведенням з одного виду пенсії на інший.
У зв`язку з цим постала необхідність у приведенні актів Пенсійного фонду України у відповідність до вимог чинного законодавства Єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства, централізована прозора система контролю за процесами призначення та перерахунків пенсій, мінімізація корупційних ризиків, зумовлених особистими контактами з громадянами, попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, оптимізація навантаження на працівників, розширення способів звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України  стало результатом запровадження принципу екстериторіальності щодо призначення пенсії.
Таким чином, впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що зобов`язати здійснити перерахунок пенсії позивача слід саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед  законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої  статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої  статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до п. 10 ч. 2  ст. 245 КАС України  при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить  закону  і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За наслідками судового розгляду, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 щодо не зарахування до страхового та пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 05.10.1993 по 13.04.1996 року, з 28.09.2010 по 31.12.2010 року, з 01.03.2020 по 30.04.2022 року, з 01.06.2022 по 31.07.2022 року та з 01.10.2022 по 31.05.2023 року, та до пільгового стажу за Списком №1 періоду навчання з 01.09.1988 по 04.01.1992 року; зобов`язання відповідача 2 здійснити перерахунок пенсії позивача з дати призначення (02.08.2023 року), зарахувавши до страхового та пільгового стажу за Списком  №1 періодів роботи з 05.10.1993 по 13.04.1996 року, з 28.09.2010 по 31.12.2010 року, з 01.03.2020 по 30.04.2022 року, з 01.06.2022 по 31.07.2022 року та з 01.10.2022 по 31.05.2023 року, та до пільгового стажу за Списком №1 періоду навчання з 01.09.1988 по 04.01.1992 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 200/4683/23 - залишити без задоволення.                      
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року у справі № 200/4683/23 - залишити без змін.                         
Повне судове рішення складено 16 травня 2024  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Геращенко