УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/16540/23 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О.М. 
Категорія 45 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 295/16540/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 17 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Зосименка О.М. у м. Житомирі
в с т а н о в и в:
У грудні  2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із  названим позовом  та, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила стягнути страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 48 114,91 грн., три відсотки річних у розмірі 3 303,44 грн., інфляційні втрати у розмірі 11986,95 грн., а всього 63405,30 грн та судові витрати, в тому числі 15000 грн. на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позову вказано, що 21.10.2020 близько 05.45 год. в м. Житомирі по вул. Покровській поблизу буд. 189, водій транспортного засобу Ford Transit, д.н.з.  НОМЕР_1 ,  ОСОБА_3 , рухаючись в напрямку центру міста, допустив наїзд на пішохода  ОСОБА_4 , яка загинула на місці ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Ford Transit, д.н.з.  НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АТ «СГ «ТАС» згідно з полісу № АО6729608. 21 жовтня 2020 року за фактом вказаного ДТП внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020060020003770  та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Вказувала, що 19 січня 2022 року на адресу АТ «СГ «ТАС» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок загибелі ОСОБА_4 в інтересах сина ОСОБА_1 24 січня 2022 року ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомило його листом, що призупиняє розгляд справи на підставі статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до винесення вироку. Позивач вважав, що зазначені дії відповідача є незаконними, оскільки вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для виплати страхового відшкодування, так як відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тому відмова АТ «СГ «ТАС» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необґрунтованою та такою, що порушує його права на отримання страхового відшкодування, страхова не наділяється правом прийняття рішення про зупинення строків розгляду страхової справи. Крім того, зважаючи на те, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше 90 днів, (з моменту ДТП минуло вже 3 роки) , а син страхового відшкодування так і не отримав, страховик на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний сплатити пеню за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. При цьому, зі страховика підлягають стягненню суми, які передбачені положеннями частини другої статті 625 ЦК України.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 гривень 00 копійок.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
В решті вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 -  ОСОБА_2  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат  та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат у повному обсязі відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 01.02.2024 .
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції  не було враховано вимоги статті 36.2 Закону № 1961-IV, в якій передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його у передбачений   90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто вказана норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не надає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Отже, вказаною нормою прямо перебачено, що страховик за наявності документів, передбачених статтею 35 Закону № 1961-IV зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Положення статті 35 Закону № 1961-IV не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП. Однак, відповідачем всупереч вимог статті 36.2 Закону № 1961-IV не здійснено виплату страхового відшкодування позивачам у строк до 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, а саме, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов?язання. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань , на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦКУ як спеціального виду цивільно-правової відповідальності прострочення боржником грошового зобов?язання. Наслідки прострочення боржником грошового зобов?язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відзив до апеляційного суду у зазначені строки не надходив.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 21.10.2020 року близько 05.45 год., в м. Житомирі по вул. Покровській поблизу буд. 189, водій транспортного засобу Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рухаючись в напрямку центру міста, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка загинула на місці ДТП.
Відповідальність водія транспортного засобу Ford Transit, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 застрахована згідно полісу № АО6729608 у ПАТ «Страхова група «ТАС» (а.с.15).
За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2020р. зареєстровано кримінальне провадження №12020060020003770 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як вбачається з листа Житомирської обласної прокуратури від 21.09.2023 року досудове розслідування у кримінальному провадження №12020060020003770 триває. Рішення у даному кримінальному проваджені (у формі вироку, ухвали суду чи постанови слідчого про закриття кримінального провадження) не прийнято. Доказів протилежного суду не надано (а.с.26-27).
Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.10.2020р. серії НОМЕР_3 . ОСОБА_4 є матір`ю позивача у справі - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12 -13).
19.01.2022 р. ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» яке на той час було уповноваженим представником ОСОБА_1 , звернулося до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.8).
24.01.2022 року ПАТ «Страхова група «ТАС» листом повідомило, що призупиняє розгляд справи на підставі статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до винесення вироку. При наданні вироку у кримінальній справі, який набере законної сили, розгляд справи страховиком буде відновлено, одночасно просили надіслати відомості про склад сім`ї (а.с.17-18).
14.02.2022 на адресу відповідача була надіслана заява про виплату страхового відшкодування з заявою про склад сім`ї (а.с.19).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактична відмова ПАТ «Страхова група «ТАС» у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на отримання страхового відшкодування. Згідно ч.3 ст.27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2020  становить 5000грн. Відтак розмір моральної шкоди становить 60000 грн. (5000х12). В частині вимог щодо стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних, інфляційних втрат відмовлено, з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між ним та ПАТ «Страхова група «ТАС» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується та відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема, зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.
З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15,провадження № 14-68цс18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Уразі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (стаття 992 ЦК України).
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Згідно з частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.
Пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, яка переглядається, встановлено, що листом від 24 січня 2022 ПАТ «Страхова група «ТАС» повідомило позивача, що строк для прийняття страховиком рішення щодо виплати страхового відшкодування призупинено до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили.
Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачам страхового відшкодування та визначення його розміру було прийнято рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17 квітня 2024 року, ухваленого у цій справі. Зокрема, вказаним рішенням суду з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 стягнуто страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.
У діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, а тому такий строк розпочнеться з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, ухваленим у цій справі, в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування.
Таким чином,  саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у цій справі про стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.
З огляду на викладене, суд першої дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, так як на момент звернення позивача до суду з позовом між ним та з ПАТ «Страхова група «ТАС» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України.
Зазначені правові висновки узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у постановах: 22 грудня 2023 року у справі 345/3049/22 провадження № 61-11031св23, від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, провадження № 61-19906св21; від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21, провадження № 61-8320св23.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, значною мірою зводяться до трактування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на власний розсуд.
З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Щодо розподілу судових витрат
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявляла про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Головуючий Судді: