П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/8041/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Колієв С.А. 
Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 
16 травня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Мойсюка М.І  Граб Л.С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Литвин Д. С., 
позивача - Маркітана А.В.       
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови серія ЕАС №7260230 від 01.07.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня  2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився.
Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 01.07.2023 року поліцейським ВП №2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області Левчуком В.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС №7260230, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 гривень. 
Вказаною постановою ОСОБА_1 був визнаний винним у тому що він, 01.07.2023 року о 10 год. 17 хв. керуючи автомобілем марки ВАЗ 21053 н.з. НОМЕР_1 у с. Сивороги по вул. Шевченка, 65/1 здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.15.9 е ПДР за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.
Обгрунтовуючи підстави звернення до суду з даним позовом, позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не наведено належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів вчинення позивачем порушення ПДР. А тому, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.
Відмовляючи в задоволенні позивних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем вищевказаного адміністративного правопорушення (здійснення зупинки транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків) підтверджується представленими відповідачем відеозаписом події та розгляду справи по суті. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).
Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Згідно абз.1 п.8.2 ПДР України дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
Відповідно до приписів п.п.г п.8.4 ПДР України дорожні знаки зокрема поділяються на інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Згідно положень розділу 33 ПДР України (Дорожні знаки) дорожній знак 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса» позначає початок посадкового майданчика автобуса, що рухається за встановленим маршрутом.
Відповідно до п.15.9е ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.
Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вчинення позивачем інкремінованого йому  адміністративного правопорушення (здійснення зупинки транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків) підтверджується представленими відповідачем відеозаписом події. Зокрема, із вказаного відеозапису вбачається, що 01.07.2023 року позивач здійснив зупинку автомобіля ВАЗ 21053 н.з. НОМЕР_1 ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса». При цьому суд зазначив, що під час розгляду поліцейським справи, позивач жодних заперечень щодо здійснення ним зупинки автомобіля із порушенням вимог п.15.9е ПДР (в тому числі щодо наявності відповідного дорожнього знаку, відстані розташування його автомобіля від такого знаку) не заявляв.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає, що статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Разом з тим, відповідачем, як суб"єктом владних повноважень, не дотримано вимог ст. 77 КАС України та не надано належних та достатніх доказі, які б засвідчили, або підтвердили  факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Зокрема, відповідачем не надано доказів проведення жодних замірів відстані автомобіля до зупинки, що б підтвердило відстань автомобіля до посадкового майданчика зупинки . 
Колегією суддів переглянуто відео з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що поліцейським не зібрано, не встановлено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази, які б підтвердили зупинку автомобіля ближче, як 30 метрів до зупинки.
Також, в апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що на відео не має фіксації всієї розмови із поліцейськими, відсутній відрізок відео, де поліцейський не дає можливості позивачу надати свої пояснення. Крім того, на відео видно, що знак який мав інформувати водіїв про зупинку, захований у кроні дерева, а з іншої сторони, нижче зупинки цього знаку також не видно, бо закриває його дерево перед ним. Коли пройти нижче знаку та зупинки, то з іншої сторони дерево закриває інше дерево і його не видно, як з однієї так і з іншої сторони.
Також позивач наполягає, що дорожнього знаку не міг бачити, так як переїхав із однієї сторони дороги на іншу, а знак 5.45.1 Пункт зупинки автобуса який встановлений за деревом, яке закриває його, знаходився позаду місця паркування автомобіля. 
На підтвердження зазначеного, позивачем до справи надано фотодокази, з яких вбачається, що дійсно дорожній знак, який має інформувати водіїв захований у кроні дерева, який не видно на відстані 5 метрів.
Колегія суддів погоджується з доводами скаржника та зазначає, що положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як встановлено судом, достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем не надано.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).
В даному випадку, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Факт правопорушення не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.
Наведені обставини підтверджують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.
Частиною 1 ст. 139 КАС України вказано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже враховуючи, що     даною постановою прийнято рішення на користь позивача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відшкодування на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1335,60 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2024 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського ВП №2 Кам`янець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Левчука В.І. серія ЕАС №7260230 від 01.07.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1335,60 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Мойсюк М.І    Граб Л.С.