ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2024 р. 	Справа № 520/11095/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2023 (головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С.) по справі № 520/11095/22
за позовом           Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
до           Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті  
про скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом в якому просив:
- скасувати постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно - господарського штрафу за №335502, №335503, №335504 і №335505 від 15.11.2022, якими накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн. за кожною, а в загальній сумі 68 000,00 грн. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що не вчиняв порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» ( перевезення вантажу за відсутності документів: картки водія, роздруківки цифрового тахографа, щоденного реєстраційного листа режимів праці та відпочинку), оскільки не є перевізником, а отже суб`єктом відповідальності у розумінні вищевказаного закону.
Зазначає, що є власником транспортних засобів, які на підставі договору оренди перебували в користуванні іншої особи ФОП ОСОБА_2 , яка і здійснювала перевезення. Зазначене також вбачається з товарно-транспортних накладних, наданих на перевірку водіями.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2023 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно - господарського штрафу за №335502, №335503, №335504 і №335505 від 15.11.2022, якими накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 гривень за кожною, а в загальній сумі 68 000,00 грн. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .
Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992, 40 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивач є належним субєктом відповідальності, оскільки є власником автомобілів, якими здійснювалися перевезення вантажу,  під час перевірки водіями цих автомобілів   ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не  надано жодного договору оренди чи тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, а надано лише свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів; посвідчення водія та товарно-транспортні накладні від 20.09.2022 №200912,  №200909 , №200910 , № 200911.
До того ж, позивач під час розгляду справи будь яких додаткових документів, таких як договір оренди чи будь яких інших документів, які свідчили про використання транспортних засобів на законних підставах іншим перевізником не надавав. Договір оренди надано позивачем  лише до суду з позовною заявою, що може свідчити про навмисне введення в оману органу державної влади з метою уникнення відповідальності.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Державна служба України з безпеки на транспорті надала додаткові пояснення, в яких якими ще раз зазначила, що жодних документів підтверджуючих передачу автомобілів в оренду відповідачу не надавалося.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.09.2022 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка у Полтавській області на 205 км а/д М03 «Київ-Харків - Довжанський», на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області ( а.с.63)  та направлення на перевірку 19.09.2022 №008163  ( а.с. 64) ,
Посадовими особами були зупинені належні позивачу на праві власності транспортні засоби:
- марки МАN, модель TGX 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
- марки DAF, модель XF 460FT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 
- марки MAN, модель TGX 18.440, державний реєстраційний номер НОМЕР_3   , під керуванням водія ОСОБА_5 
- марки DAF, модель XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_6 . 
Під час перевірки водії надали свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, товарно-транспортні накладні від 20.09.2022 №200912,  №200909 , №200910 , № 200911.
За висновками актів перевірки  встановлено, що на момент проведення перевірки:
-  у водія ОСОБА_3   відсутня особиста картка водія до цифрового тахографу та щоденний реєстраційний листок режиму праці і відпочинку водія (роздруківка даних роботи водія цифрового тахографа) за 21.09.2022.
- у водія ОСОБА_4  відсутня особиста картка водія до цифрового тахографу та щоденний реєстраційний листок режиму праці і відпочинку водія (роздруківка даних роботи водія цифрового тахографа) за 21.09.2022.
-  у водія ОСОБА_5  відсутня особиста картка водія до цифрового тахографу та щоденний реєстраційний листок режиму праці і відпочинку водія (роздруківка даних роботи водія цифрового тахографа) за 21.09.2022.
- у водія ОСОБА_6 відсутня особиста картка водія до цифрового тахографу та щоденний реєстраційний листок режиму праці і відпочинку водія (роздруківка даних роботи водія цифрового тахографа) за 21.09.2022.
Згідно актів перевірки зазначено про порушення вимог абз.3 ч. 1 Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт". 
На підставі актів перевірки  постановами Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.11.2022 застосовано адміністративно-господарський штраф до позивача в розмірі 17 000 грн. по кожній :
-  №335502  (а.с.68).
- №335503  (а.с.71).
- №335504 (а.с.74).
- №335505 (а.с.77).
 Загальна сума штрафу становить 68000,00 грн.
Не погодившись із постановами, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є належним суб`єктом правопорушення та не може нести відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбаченої ч.1 ст. 60 Закону № 2344-III, оскільки  не є автомобільним перевізником.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України “Про автомобільний транспорт” №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ), який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 (далі – Правила). 
За приписами ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст. 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
За текстом ч. 1 ст. 34 закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.
Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
Правила технологічних перевезень вантажів транспортними засобами затверджуються керівництвом виробничого об`єкта.
Згідно із ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пп.пп. 11.1, 11.3, 11.5 п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Судовим розглядом встановлено, що 21.09.2022 під час проведення рейдової перевірки зупинені  транспортні засоби, які належать на праві власності ФОП ОСОБА_1 .
На час проведення перевірки транспортні засоби перебували в користуванні ФОП ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 01.02.2022 № 02/02-22, укладеному з ФОП ОСОБА_1 , перевезення вантажу здійснювалося на підставі  товарно-транспортних накладних від 20.09.2022 року,  в яких  в якості автомобільного перевізника зазначено ФОП ОСОБА_2 (а.с. 29).
Під час розгляду справ Відділом державного нагляду (контролю) у Харківській області позивачем надавалися товарно-транспортної накладні, які містили інформацію щодо  автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_2 .
Аналізуючи наведені вище положення законодавства з урахування обставин справи, колегія суддів виходить з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 16 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 року по справі № 240/22448/20.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем не доведено належними доказами, що саме позивачем надавалися послуги з перевезення вантажу , не  зазначено підстав не врахування відомостей, зазначених в наданих на перевірку товарно-транспортних накладних , щодо перевізника ФОП ОСОБА_2 .
Колегія суддів зазначає, що відповідальною особою є саме автомобільний перевізник, визначити якого можна на підставі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу. В обсязі встановлених обставин у цій справі такими документами були товарно-транспортні накладні. 
Проте, відповідач зосередив увагу на реєстраційних документах на транспортний засіб, внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо позивача ФОП ОСОБА_1 який є власником транспортних засобів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем  не доведено, що у спірних правовідносинах позивач діяв в якості автомобільного перевізника.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.11.2022 №335502, №335503, №335504, №335505 про застосування до позивача  адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн. за кожною, а в загальній сумі 68000,00 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.
Доводи апелянта про те, що під час  перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки не було надано документів, які підтверджували належне користування транспортним засобом, зокрема тимчасового реєстраційного талону - є неспроможними з огляду на наступне.
У пунктах 65-71 постанови Верховного Суду від 06 липня 2023 року в справі № 560/514/22 викладено висновок про те, що на власника транспортного засобу у разі передачі права керування транспортним засобом іншій особі, не покладається обов`язок з оформлення тимчасового реєстраційного талону. Вирішення питання оформлення тимчасового реєстраційного талону чи ні законодавець залишив на розсуд самого власника.
Колегія суддів погоджується з доводами Укртрансбезпеки про те, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20 та від 01 червня 2023 року у справі № 640/39442/21.
Доводи апелянта щодо безпідставного врахування судом першої інстанції договору оренди від 01.02.2022 № 02/02-22, який не надавався на перевірку посадовим особам Укртрансбезпеки колегія суддів оцінює критично, оскільки з інших документів, а саме ТТН, які були в розпорядженні відповідача, вбачається, що перевізником є ФОП ОСОБА_2 , отже останній мав можливість встановити належного суб`єкта правопорушення та з`ясувати особу перевізника .
Крім того, колегія суддів зауважує, що суд не може обмежити право особи довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків Укртрансбезпеки та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається особі як під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Інші доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2023 по справі № 520/11095/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій