ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 р. 	Справа № 440/18162/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2024, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 12.01.24  у справі № 440/18162/23
за позовом    ОСОБА_1  
до    ІНФОРМАЦІЯ_1      
  
про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також – відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 Наказу ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 784 від 11 травня 2023 року "Про хід виконання планового завдання в об`єднаному міському, районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки з комплектування Збройних Сил України військовослужбовцями військової служби за контрактом у квітні 2023 року" в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани;
- зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та премію у повному розмірі за квітень 2023 року.
Ухвалою Полтавською окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/18162/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу.
Ухвалою Полтавською окружного адміністративного суду від 29 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишено без руху. Для усунення визначених в цій ухвалі недоліків позивачу надано п`ятиденний строк, який розпочинає перебіг з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Полтавською окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишено без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу для подальшого розгляду судом першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції, не чекаючи будь-яких пояснень позивача на виконання ухвали від 29 грудня 2023 року, надав оцінку поданим відповідачем доказам, не врахувавши той факт, що у період з 29.12.2023 по 12.01.2024 у позивача були відсутні докази, з приводу яких він повинен був надати пояснення та відповідну заяву до суду згідно з ухвалою від 29.12.2023.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача з огляду на її необґрунтованість.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
За приписами ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.
Пунктом 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві також зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
За правилами частини п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Як убачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі ухвалою суду від 18 грудня 2023 року, відповідач 29 грудня 2023 року надіслав до суду через електронний кабінет ЄСІТС заяву про залишення позовної заяви без розгляду з наданням доказів у справі, копії яких ні позивачу, ні представнику позивача не направив.
Також 29 грудня 2023 року через електронний кабінет ЄСІТС відповідач подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про визнання наказу протиправним, копію якого направив позивачу, проте доказів, на які послався відповідач у заяві про залишення позовної заяви без розгляду, відзив не містив (а.с. 26-28).
Дослідивши подані відповідачем документи, суд першої інстанції визнав підтвердженим факт недотримання позивачем, визначеного частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до суду з позовом щодо проходження публічної служби та ухвалою від 29 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишив без руху з підстав неподання до суду позивачем заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом із доказами на підтвердження поважності причин його пропуску, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з моменту отримання ухвали.
Довідкою про доставку електронного листа підтверджено, що 29 грудня 2023 року о 19:06 представник позивача отримав копію ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с. 38).
Після отримання ухвали від 29 грудня 2023 року, ураховуючи те, що докази на підтвердження викладених у такій ухвалі обставин у представника позивача були відсутні, останній 04 січня 2024 року подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, зазначивши про такі обставини у відповіді на відзив на позовну заяву, подану до суду 03.01.2024.
У зв`язку з відпусткою головуючого судді у справі представнику позивача надано можливість ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі поданими відповідачем 29.12.2023 документами (доказами), лише 12.01.2024, про що свідчить відповідний запис (а.с. 43).
Не врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції ухвалою від 12 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу залишив без розгляду з огляду на те, що 29 грудня 2023 року представник позивача отримав копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, однак витребуваних судом доказів у встановлений строк не надав.
Проте, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим і передчасним.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що у випадку виявлення судом пропуску строку звернення до суду, як до, так і після відкриття провадження у справі, позивачу має бути забезпечене право на подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із клопотанням про його поновлення та підстав для цього, проте суд першої інстанції фактично позбавив позивача такої можливості.
Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
За стандартами Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ) під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.
В практиці ЄСПЛ визначають основні проблемні сфери, яких стосується право на доступ до правосуддя, зокрема, процесуальні перешкоди доступу такі, як обмеження строків, оскільки останні є проявом права держав накладати обмеження на потенційних учасників судового розгляду і, як правило, найменшою мірою залежать від волі самих учасників процесу.
Європейським судом з прав людини щодо визначення строку звернення до суду в контексті доступу до суду та забезпечення права на суд продемонстровано підхід, зокрема, викладений у рішенні по справі «Белет проти Франції», згідно з яким стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданого національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Колегія суддів звертає увагу, що за обставинами цієї справи питання про залишення позовної без руху з підстав неподання позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду вирішувалося судом першої інстанції на підставі доказів, поданих відповідачем із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, яка ні позивачу, ні представнику позивача не направлялася, і подання позивачем відповідної заяви про поновлення пропущеного строку було неможливим до ознайомлення представника позивача з такими доказами в матеріалах справи.
Проте, з оскаржуваної ухвали не вбачається, що судом першої інстанції було враховано пояснення представника позивача, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву стосовно того, що обґрунтовані пояснення на виконання вимог ухвали від 29.12.2023 будуть надані після ознайомлення з документами, наданими відповідачем до матеріалів справи, копії яких позивачем не отримано; перевірено можливість позивача надати доводи щодо поновлення строку звернення до суду у строк, визначений ухвалою від 29.12.2023.
Отже, колегія суддів констатує передчасність висновків суду першої інстанції про залишення позову у цій справі без розгляду з підстав невиконання вимог ухвали щодо залишення позовної заяви без руху з огляду на те, що під час звернення до суду з позовом у цій справі заява про поновлення строку звернення до суду позивачем не подавалась.
Системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також установлені вище обставини дають підстави для висновку, що безпідставно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 500/2773/20.
Доводи апеляційної скарги приймаються колегією суддів у якості належних.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим уважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 у справі № 440/18162/23 скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу - направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова