УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/8283/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Миронюка Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Миронюка Дмитра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді районного суду, ОСОБА_1 15 грудня 2023 року о 23-45 год у м. Коростені по вул. С.Кемського, 12 керував транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу «Драгер», результат 0,55 % проміле, чим порушив пункт 2.9 а Правил Дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Миронюк Д.Д. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема зазначив, що самого факту правопорушення не було, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та погоджувався пройти медичний огляд на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, однак можливість пройти огляд у лікаря не була йому надана.
Матеріали справи не містять доказів вини водія, а постанова винесена на основі протоколу та припущень поліцейського. Судом не враховано, що у останнього не було ознак алкогольного сп`яніння, на відео не зафіксовано цифровий результат приладу, у акті огляду немає номера спеціального технічного засобу, а в результаті тесту зазначено Alcotest Drager 6810, направлення ж містить назву Алкотест Драгер 0538. 
Також адвокат вказує, що відео – фрагментоване та не дає можливості встановити всі обставини справи. 
На думку адвоката, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення – недоведена.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника – адвоката Миронюка Д.Д., доходжу наступного висновку.
Частиною 7 ст. 294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 «а» ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_1 послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 078254 від 16 грудня 2023 року; направлення від 15 грудня 2023 року на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижує увагу та швидкість реакції; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 15 грудня 2023 року, згідно якого результат тесту  ОСОБА_1   на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Алкотест Драгер» - 0,55 проміле; квитанцію про результати тесту №490 від 15 грудня 2023 року; копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки; рапорт поліцейського СРПП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Зайченка С.; копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП, відеозапис.
Однак, при цьому суд першої інстанції не дав оцінки наведеним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності для прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
З наданого відеозапису вбачається, що працівники поліції 15 грудня 2023 року о 23-45 год у м. Коростень по вулиці С.Кемпського, 12 за допомогою проблискових маячків зупинили транспортний засіб BАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , виказали підозру щодо наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатора Драгер, на що він погодився, результат позитивний – 0,55 проміле. На запитання, що вживав, ОСОБА_1 вказав – кефір.
На другій частині відеозапису, працівники поліції ознайомили ОСОБА_1 з постановою, складеною щодо нього за ч. 1 ст. 122 КУпАП та протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, які останній підписав, від подальшого керування транспортним засобом відсторонили.
Три інші файли з реєстратора службового автомобіля фіксують зупинку транспортного засобу.
Як вбачається із вказаного відеозапису з нагрудних камер працівника поліції, загальна тривалість відеозапису з нагрудних камер працівників поліції складає 07:03 хв. На наявних у матеріалах справи відеозаписах з нагрудних камер поліцейських не зафіксовано всіх подій, які відбувались при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Згідно з пунктом 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Пунктами 4, 5 Розділу ІІ Інструкції № 1026 установлено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відео реєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
З дослідженого відеозапису, який міститься в матеріалах справи встановлено, що він є неповним, складається з 5 частин, 3 з яких відео з реєстратора службового автомобіля щодо зупинки транспортного засобу, четверта частина триває 02,05 хв - безпосереднє проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння та остання частина запису – 04,58 хв – ознайомлення водія із складеними процесуальними документами. Таким чином, на думку апеляційного суду, наданий частинами відеозапис з портативних нагрудних камер працівників поліції не відображає повної картини щодо фіксації події вчиненого адміністративного правопорушення. Стверджувати, що даний запис об`єктивно зафіксував всі події неможливо.
Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Аналогічні вимоги закріплено у п. 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.12.2008 № 1103 (далі – Порядок № 1103).
Згідно п. 6 Порядку № 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. 
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку № 1103).
Аналогічні етапи щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП.
Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Аналіз даних норм законодавства свідчить про те, що склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, буде мати місце у разі одночасної відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я. 
З відеозапису нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився та пройшов його, даних щодо його згоди з результатами огляду матеріали справи не містять, натомість ОСОБА_2 заперечував вживання ним алкогольних напоїв. В той же час, на відеозаписі відсутня пропозиція з боку працівника поліції пройти огляд у закладі охорони здоров`я, що виключає можливість складення протоколу за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з тим, на відеозаписі не зафіксовано на підставі яких ознак водію запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При цьому з цих же відеозаписів не можливо чітко визначити та оцінити поведінку водія. Відеозаписи не містять встановлення інших ознак алкогольного сп`яніння водія, зазначених у акті огляду водія, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. На думку апеляційного суду, працівниками поліції не з`ясовано, не встановлено та не доведено достатніх підстав для проведення огляду на стан сп`яніння.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність змісту протоколу обставинам справи та відсутності кваліфікуючих ознак, необхідних для вчинення адміністративного правопорушення, знайшли своє підтвердження що є безумовною підставою для скасування постанови із закриттям провадження у справі. 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В п. 39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції. 
Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушенні вимоги КУпАП, за яких цей протокол не можна визнати належним та допустимим доказом, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення. Тому апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Миронюка Дмитра Дмитровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2024 року скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП .
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь