Справа № 346/7050/23 
Провадження № 22-ц/4808/394/24 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                           Василишин Л.В., Фединяка В.Д., 
секретаря                                       Кузів А.В.,
з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 і позивачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів  на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Яремин М.П. 03 січня 2024 року в м. Коломия Івано-Франківської області,   
                                                         в с т а н о в и в :
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів  на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09.12.1994 року. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04.12.2010 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено на проживанні з нею.
Відповідно до судового наказу, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 05.04.2018 року, стягнуто з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі  однієї третьої частки заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожного з дітей.
На даний час діти повнолітні, однак син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжує навчатися в Інституті управління природними ресурсами Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «КРОК». Вона щороку сплачує за навчання сина у навчальному закладі. Відповідач займається підприємницькою діяльністю та є адвокатом, у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну дитину, яка не працює і здобуває освіту у вищому навчальному закладі.
Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу щомісячно, починаючи  з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення  сином двадцятитрирічного віку (а.с.1).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто  з ОСОБА_1   аліменти на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнення аліментів розпочати з 30.11.2023 року і проводити до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку. Стягнення аліментів також припиняється у разі припинення навчання. Стягнуто із ОСОБА_1   судовий збір у сумі 1073,60 грн на користь держави. Рішення у частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць (а.с.45-47).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд безпідставно визначив, що у позивача є передбачені ч.3 ст.199 СК України правові підстави для подання позову, відповідно до якої право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З огляду на положення ч.1 ст.4 та ч.1 ст.47 ЦПК України, син має право та може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді, в ому числі і подати особисто та самостійно позовну заяву про стягнення аліментів на своє утримання у зв`язку з продовженням навчання.
Про наявність такої позиції сина ним зазначалося у відзиві на позов та одночасно просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи. Проте, судом не надано належної оцінки зазначеним обставинам.
Наголошує, що 02.04.2022 року син ОСОБА_3 з метою отримання відповідного захисту виїхав за межі України та постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується відповідною посвідкою на постійне проживання від 20.07.2022 року. Позивач не надала суду жодного документа на підтвердження того, що син ОСОБА_6 на даний момент проживає з нею.
Зазначає, що  позивачкою не надано також належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували продовження навчання сином та необхідності у зв`язку з цим утримання, не надала розрахунку необхідних витрат на таке утримання.
Довідка, долучена позивачкою про навчання сина та платіжна інструкція про сплату нею за навчання 9000 грн не можуть бути достатніми, оскільки довідка не містить розміру оплати за навчання та посилання на укладений договір про надання освітніх послуг, а з платіжної інструкції неможливо встановити, за яке саме навчання сина та за який період позивач сплатила грошові кошти. Інших доказів на підтвердження цього факту позивачкою не надано.
Крім того, відповідно до ст.180 СК України, позивачка також несе нарівні з ним обов`язок по утриманню сина у зв`язку з навчанням.
З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивачки на його користь судові витрати (а.с.54-60).
Позивачкою ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним і обґрунтованим. Вона щороку сплачує за навчання сина у вищому навчальному закладі, про що долучає платіжну інструкцію. Відповідач займається підприємницькою та адвокатською діяльністю, що підтверджується  витягом з реєстру адвокатів та реєстру фізичних та юридичних осіб, у зв`язку з чим має можливість утримувати повнолітнього сина, що навчається. Просить рішення суду залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити (а.с.70-72).
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 березня 2024 року залучено до участі у справі №346/7050/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, який у судове засідання не з`явився та пояснень за позовом не подав (а.с.81).
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_1 і позивачки ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками є відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується відомостями, які містяться у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2010 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зареєстрований 09.12.1994 року у відділі реєстрації актів громадського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актвий запис №557 – розірвано. Неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено на проживанні з матір`ю (а.с.3).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 11.11.2020 року зареєстровано шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_10 (а.с.25).
Із змісту довідки Інституту управління природними ресурсами Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «КРОК» № 320 від 09.11.2023 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 18.09.2023 року  навчається в даному вищому навчальному закладі, відповідно до наказу від 18.09.2023 року №93С-2, на І курсі за спеціальністю «Психологія», форма навчання – денна. Навчання платне, стипендію не отримує. Термін закінчення навчання на рівні бакалавр – червень 2027 року (а.с.5).
Згідно платіжної інструкції №0.0.3253027698.1 від 16.10.2023 року, ОСОБА_2 сплатила за навчання згідно договору №41951-д  ОСОБА_3 9000,00 грн (а.с.6).
В матеріалах справи наявна відповідь служби у справах дітей Коломийської міської ради від 05.01.2023 року за № 08/12-28/08, із змісту якої встановлено, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває за межами України, а саме в Республіці Німеччина, тому не проживає в квартирі АДРЕСА_1 та в житловому будинку  по АДРЕСА_2 (а.с.35).
Згідно довідки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Державної податкової служби України від 20.04.2023 року № 827/АП/09-19-06, сума оподаткування, отриманого від провадження господарської (підприємницької) діяльності, зазначена в поданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 податкових деклараціях, за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року становить  0,00 грн (а.с.42).
Відповідачем ОСОБА_8 долучено ряд квитанцій про перерахування коштів на картку, датовані 2023 роком, однак без зазначення прізвища, імені та по батькові отримувача (а.с.37-41).
Із змісту долученої позивачкою ОСОБА_2 довідки Прикарпатського національного університету імені В.Стефаника від 09.05.2024 року за №06-10/09-13/65 встановлено, що ОСОБА_3   навчається на фізико-технічному факультеті спеціальності 171 «Електроніка» (освітня програма «Комп`ютерне проектування інтегральних схем») 1-го курсу освітнього рівня «Бакалавр» денної бюджетної форми навчання. Передбачуваний термін закінчення навчання 30 червня 2027 року.
В добровільному порядку питання щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач та відповідач не вирішили.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. 182, 199, 200 СК України, встановивши, що позивач навчається на денній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, виходячи з принципів справедливості та розумності, врахувавши обов`язок  обох батьків щодо утримання повнолітнього сина на час навчання, дійшов висновку, що сума аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до закінчення позивачем навчання, але не довше, як до досягнення ним 23 років, буде достатньою та посильною для відповідача.  
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дітей, які в силу поважних причин не можуть себе самостійно утримувати, забезпечення отримання повнолітніми дочкою, сином коштів, необхідних для її життєдіяльності, що обмежується розумним строко (до досягнення двадцятитрьохрічного віку, але не довше, ніж припинення навчання), оскільки на період навчання вони об`єтивно не можуть бути працевлаштованими на повний робочий день та мати самостійного заробітку, достатнього для задоволення їх потреб на достатньому рівні та потребують матеріальної допомоги з боку батьків.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової  сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження  ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що повнолітній ОСОБА_3 перебуває на утриманні матері, оскільки самостійного доходу не має.
На час розгляду справи ОСОБА_3 виповнилось 18 років, він продовжує навчання та являється студентом першого курсу Інституту управління природними ресурсами Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «КРОК» (наказ про зарахування від 18.09.2023 року №93С-2) на І курсі за спеціальністю «Психологія» денної форми навчання, форма навчання - платна, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.
Факт навчання ОСОБА_3 у зазначеному навчальному закладі підтверджено довідкою від 09.11.2023 року (а.с.5).
Крім того, ОСОБА_3 навчається на фізико-технічному факультеті спеціальності «Електроніка» 1-го курсу освітнього рівня «Бакалавр», денної бюджетної форми навчання. 
Той факт, що син ОСОБА_6 виїхав за межі України та на даний час проживає в Федеративній Республіці Німеччина, не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення повнолітньому сину на період продовження ним навчання до 23 років.
Жодних доказів, які б свідчили про доходи особи, яка подала апеляційну скаргу, на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан відповідача, не надано. Крім того, сам відповідач не заперечує, що він має певний дохід, оскільки у судовому засіданні пояснював, що перераховує кошти повнолітньому сину на його утримання у тому разі, коли син просить матеріальної допомоги. Отже, доводи апелянта про те, що він не має можливості оплачувати аліменти у визначеному судом розмірі або не мав такої можливості на час ухвалення рішення не заслуговують на увагу, оскільки він виділяє кошти на утримання повнолітнього сина у добровільному порядку. 
Той факт, що апелянт не має регулярного доходу не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення повнолітньому сину на період продовження ним навчання до 23 років.
Оскільки відповідач не представив суду жодних даних про свої доходи, стан здоров`я, врахувавши, що повнолітній син сторін навчається на денній формі навчання у двох навчальних закладах, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд приймає до уваги, що за станом здоров`я відповідач не має обмежень щодо виконання будь-яких робіт. 
Доводи апелянта про те, що позивачка не має права на отримання аліментів, оскільки повнолітній  син з нею  не проживає і її обов`язок полягає також в утриманні сина не приймаються судом, бо місце проживання третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 зареєстровано разом з його матір`ю, яка, виходячи із наявних у матеріалах справи доказів,  несе витрати на його утримання, зокрема оплачує його навчання у навчальному закладі згідно контракту.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦК України).
З урахуванням встановлених обставин справи, оцінюючи критично доводи апелянта-відповідача, суд дійшов висновку, що він має можливість надавати повнолітньому сину матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі, оскільки доказів про неспроможність надання допомоги  він не довів.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1ст.192 СК України).
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,
                                           п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 січня 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                                       В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 30 травня 2024 року.