ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/9186/23                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  05 червня 2024 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області   про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:       
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.08.2023 №971230131902, від 06.10.2023 №971230131902;
- зобов`язати відповідача з 25.08.2023 відновити виплату пенсії позивачу у розмірі 20930 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
02 лютого 2024 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 02.03.2000 №51/1/2915 позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 08.08.1986 до 03.10.1986, дні виїзду для дезактивації території і приміщень ЧАЕС: 3 дні серпня, 8 днів вересня. Місце дислокації військової частини № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Відповідно до Переліку населених пунктів і виробничих об`єктів, де оплата праці здійснювалася у відповідності з зонами небезпеки (згідно з рішеннями Урядової комісії від 07.08.1986 № 87, від 19.08.1986 №108, від 18.09.1986 № 173) Чорнобильська атомна електростанція у серпні-вересні 1986 року відносилася до зони відчуження № 3, а с. Діброва - до зони особливого контролю. 
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області з 24.09.2003 та отримує пенсію по інвалідності 2 групи від захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розмір якої обчислено відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796), втрата працездатності - 80%.
Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2021 року № 1307 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 і від 26 вересня 2012 р. № 886" визначено обов`язок Пенсійному фонду України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за документами, що містяться в матеріалах пенсійних справ, з 1 січня 2022 р., з 1 березня 2022 р. і з 1 грудня 2022 р. на найбільш вигідних умовах.
На підставі наведених норм постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2021 року № 1307 Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2022 та нараховано її в розмірі 22334,83 грн., з урахуванням обмеження максимального розміру - 20930 грн.
13.07.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити з 01.12.2022 виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум.
25.08.2023 відповідач прийняв рішення за № 971230131902, яким зменшив розмір пенсії позивача, який з надбавками після перерахунку складає 13452,80 грн.
Надалі, 06.10.2023 відповідач прийняв рішення за №971230131902, змінивши розмір пенсії позивача, який з надбавками після перерахунку складає 17125,30 грн.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону № 1058 у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.
Пунктом 4 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2021 року № 1307 зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на найбільш вигідних умовах.
Пенсія позивача перерахована на найбільш вигідних умовах на підставі наведених норм постанови з 01.12.2022 та її розмір становив 20930 грн., тому подальший перегляд та зменшення розміру пенсії можливе лише за умови встановлення недостовірних даних у документах, на підставі яких призначена пенсія.
Відповідач ні до суду першої інстанції, ні разом із апеляційною скаргою не надав пояснень щодо встановлення недостовірних даних у документах, зокрема, довідці ЗАТ "Черкасизалізобетон" від 13.11.2003 №79, на підставі яких призначена пенсія позивача та не надав документів, що стали підставою для перевірки розміру пенсії позивача.
Посилання відповідача на подачу позивачем заяви від 13.07.2023, як на підставу проведення зменшення розміру пенсії, судом відхиляються, оскільки в наведеній заяві позивач просив зняти обмеження пенсії максимальним розміром, а не коригування її показників чи перевірку підстав призначення.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" №44277/98).
У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY" N 71916/01, 71917/01 та 10260/02).
З огляду на викладені обставини, вищенаведеними нормами та принципами задекларовано збереження досягнутого розміру пенсії. 
Законодавчі приписи, які б встановлювали зменшення цього рівня відсутні, тому тлумачення норм закону, як таких, що дають право пенсійному органу без належних правових підстав здійснювати перевірку розміру пенсії в бік зменшення, свідчитиме про порушення принципу правової визначеності та вказує на непропорційне втручання у право мирно володіти своїм майном, тобто законні очікування отримати актив у вигляді пенсійних виплат.
Враховуючи вищенаведені положення національного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, в даному випадку зменшуючи розмір пенсії позивача відповідач діяв неправомірно, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскарженого рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з 25.08.2023 відновити виплату пенсії позивачу у розмірі 20930 грн.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.           
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року залишити без змін.           
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Сорочко Є.О.

             Суддя                                                                                                     Чаку Є.В.