УХВАЛА
 
05 березня 2024 року
місто Київ
 
справа № 203/2729/20
провадження № 14-18цс24
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Погрібного С. О.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.
перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року, постановлену суддею Колесніченко О. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, ухвалену колегією суддів у складі Петешенкової М. Ю., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,
УСТАНОВИЛА:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
1.                  ОСОБА_1 у липні 2020 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» 
(далі - ТОВ «ФК «Веста»), у якому просив:
- визнати недійсним договір від 04 квітня 2019 року № 0002/19/16 про відступлення прав вимоги, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Форум» (далі - ПАТ «Банк «Форум») та ТОВ «ФК «Веста», в частині відступлення прав вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зодіак Тойс» (далі - ТОВ «Зодіак Тойс») за кредитними договорами, зазначеними в рядках 36, 37 додатку № 1 до договору, та ОСОБА_1 за договорами поруки, зазначеними в рядках 19, 22 додатку № 3 до договору;
- визнати недійсним договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С. за реєстровим № 2916, укладений 
між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «ФК «Веста», в частині відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, зазначеними в рядку 22 додатку № 1 до договору.
2.                 Позивач обґрунтовував пред`явлений позов тим, що ТОВ «Зодіак Тойс» внаслідок ліквідації з 31 січня 2017 року припинено і всі його зобов`язання, зокрема й за кредитними договорами від 13 листопада 2013 року 
№ 6-0078/13/14-OVR та № 6-0080/13/14-LL, припинилися. А отже, і додаткові зобов`язання у виді договору іпотеки та поруки припинилися, у зв`язку із чим передача прав вимоги за неіснуючими зобов`язаннями є недійсною.
3.                 22 липня та 15 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав заяви про уточнення позову в частині вимог про визнання договорів недійсними, просив:
- визнати недійсним договір від 04 квітня 2019 року № 0002/19/16 про відступлення прав вимоги, укладений між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «ФК «Веста», 
в частині відступлення прав вимоги до ТОВ «Зодіак Тойс» за кредитними договорами, зазначеними в рядках 36, 37 додатку № 1 до договору, та ОСОБА_1 за договорами поруки, зазначеними в рядках 19, 22 додатку № 3 до договору;
- визнати недійсним договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С., за реєстровим № 2916, укладений 
між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «ФК «Веста», в частині відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, зазначеними в рядку 22 додатку № 1 до договору;
- визнати недійсним договір від 24 листопада 2021 року № 07/24/11/2021/3 про відступлення прав вимоги, укладений між ТОВ «ФК «Веста» та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент Фонд» (далі - АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд»),
 в частині відступлення прав вимоги до ТОВ «Зодіак Тойс» за кредитними договорами, зазначеними в рядках 1, 2 додатку № 1 до договору, та до ОСОБА_1 за договорами поруки, зазначеними в рядках 2, 5 додатку № 2 до договору;

- визнати недійсним договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., реєстровий № 2395, укладений між ТОВ «ФК «Веста» та АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», в частині відступлення прав вимоги за іпотечним договором, зазначеним в рядку 3 додатку № 3 до договору;

- визнати недійсним договір від 17 грудня 2021 року № 07/17/12/2021/3 про відступлення прав вимоги, укладений між АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» 
(далі - АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус»), в частині відступлення прав вимоги до ТОВ «Зодіак Тойс» за кредитними договорами, зазначеними в рядках 1, 2 додатку № 1 до договору, та до ОСОБА_1 за договорами поруки, зазначеними в рядках 1, 4 додатку № 2 до договору;

- визнати недійсним договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., реєстрові № 2630 та № 2631, укладений між АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд» та АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», в частині відступлення прав вимоги за іпотечним договором, зазначеним в рядку 3 додатку № 3 до договору. 

Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
4.                 Ухвалою від 04 листопада 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, Кіровський районний суд м. Дніпропетровська залишив без розгляду та повернув позивачу уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Стронг менеджмент актив», Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Аста-Капітал», про визнання недійсними договорів. Суд закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Веста» про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги.
5.                 Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що спір виник із правочину, який укладений між юридичними особами 04 квітня 2019 року (ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «ФК «Веста») у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності 
ТОВ «Зодіак Тойс» та його основним зобов`язанням за кредитним договором 
з ПАТ «Банк «Форум», а тому така справа відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відноситься до юрисдикції господарських судів і не може розглядатися в порядку цивільного судочинства. Сама лише наявність у складі учасників оспорюваних певних угод, укладених у забезпечення основного (кредитного) зобов`язання фізичної особи ( ОСОБА_1 ), не змінює процесуального і матеріально-правового характеру правовідносин за основним зобов`язанням (кредитний договір, укладений між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «Зодіак Тойс»), за яким визначається юрисдикція суду для розгляду такого спору.
6.                 Повертаючи уточнену позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зауважив, що відповідно до пункту 2 частин другої та третьої статті 39 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) до закінчення підготовчого засідання позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. В уточненій позовній заяві, в редакції від 22 липня 2022 року, позивач не змінював складу учасників, проте заявив вимоги про визнання недійсними ще чотирьох договорів з інших підстав та інших фактичних обставин. У подальшому в уточненій позовній заяві від 15 вересня 2022 року позивач змінив склад відповідачів на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», АТ «ЗНВКІФ «Аргумент Фонд», АТ «ЗНВКІФ «Інвестохіллс Хеліантус», продовжуючи підтримувати такі ж вимоги, як і в редакції уточненої позовної заяви від 22 липня 2022 року. Отже, позивач змінив одночасно предмет і підстави позову.
7.                 Також суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо уточнень до позовної заяви, які позивач вважав заявами про зміну предмета позову, зазначив, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та на їх правильність не впливають, оскільки уточнені позовні вимоги також стосуються правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, тому не підлягають розгляду 
в порядку цивільного судочинства.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.                  ОСОБА_1 у вересні 2023 року через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
9.                  ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, підставами касаційного оскарження наведених судових рішень визначив:
- неврахування судами висновків щодо застосування норми права, викладених 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року 
у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18) та постанові Верховного Суду 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 752/1725/19 (провадження № 61-5212св21), щодо юрисдикції у подібних правовідносинах;
- неврахування судами висновків Верховного Суду, відповідно до яких зміна предмета позову є можливою, зокрема, у спосіб доповнення позовних вимог новими. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог (постанови Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20 та від 17 серпня 2021 року у справі № 910/19210/15). Не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року 
у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19).
10.            Заявник зазначив, що він звернувся до суду з позовом як фізична особа та оспорює правомірність відступлення на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» прав вимоги за укладеними з ним договорами поруки та іпотеки. Спірні правовідносини стосуються захисту його прав як споживача фінансових послуг. Він не є підприємцем, спір не стосується корпоративних відносин, між сторонами немає господарських правовідносин. Відтак цей спір за суб`єктним складом та характером спірних правовідносин належить до юрисдикції суду загальної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
11.            Також, на переконання заявника, суди не врахували, що заяви про уточнення позовних вимог він подав до закінчення підготовчого засідання шляхом заміни одних позовних вимог іншими та пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Подані позивачем уточнення до позовної заяви є заявами про зміну предмета позову, оскільки необхідність 
у зміні предмета позову виникла у позивача для забезпечення свого захисту порушених прав та інтересів. Викладені правові підстави у новій редакції позову із зазначенням нормативно-правової кваліфікації обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не змінюються, а лише доповнюються новими обставинами при збереженні в позові первісних обставин. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ 
12.            Ухвалою від 13 жовтня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду поновив Чичинському С. В. строк на касаційне оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, відкрив касаційне провадження 
у справі.
13.            Ухвалою від 23 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
14.            Ухвалою від 31 січня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України.
Мотиви передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
15.            Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів керувалася такими міркуваннями.
16.            На підставі частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
17.            Колегія суддів зазначила, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
в порядку цивільного судочинства. В апеляційній скарзі на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року, якою провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, позивач заявляв про порушення судом першої інстанції правил предметної юрисдикції.
18.            Касаційна скарга також містить доводи щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил предметної юрисдикції, обґрунтовувалася безпідставним посиланням судів на постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018  року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) та від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18), правовідносини у яких не є подібними до правовідносин у справі № 203/2729/20.
19.            Натомість ОСОБА_1 посилається на постанову Верховного Суду 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 752/1725/19 (провадження № 61-5212св21), 
в якій аналогічну справу розглянуто в порядку цивільного судочинства та зазначено, що предметом позову є договір відступлення права вимоги, укладений щодо договору іпотеки, за яким позивач у цій справі діяв як фізична особа, а не правочин, який укладено для забезпечення виконання основного зобов`язання, а тому правила статті 20 ГПК України застосуванню не підлягають.
20.            Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не встановив виключних випадків, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України, за яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21.            Велика Палата Верховного Суду зауважує, що справа може бути передана на її розгляд на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України лише у тому разі, якщо немає всіх трьох зазначених у цій правовій нормі випадків: учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору 
у подібних правовідносинах. 
22.            У разі наявності хоча б одного з перелічених у частині шостій статті 403 ЦПК України випадків справа не підлягає передачі до Великої Палати Верховного Суду.
23.            Відтак справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав частини шостої статті 403 ЦПК України можливо передати виключно, якщо немає всіх трьох перелічених у цій частині виняткових випадків.
24.            Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 квітня 2022 року у справі № 710/528/21 (провадження № 14-22цс22), від 31 серпня 2022 року у справі № 504/3532/20 (провадження № 14-78цс22), від 31 серпня 2022 року у справі № 523/16978/19 (провадження № 14-80цс22), від 26 липня 2023 року у справі № 187/1387/22 (провадження № 14-95цс23), від 17 серпня 2023 року у справі № 758/5941/20 (провадження № 14-91цс23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 183/5382/23 (провадження № 14-119цс23), від 09 листопада 2023 року у справі № 910/6925/22 (провадження № 12-61гс23), від 29 листопада 2023 року у справі № 910/16249/19 (910/8818/21) 
(провадження № 12-67гс23), від 07 лютого 2024 року у справі № 902/1159/22 (провадження № 12-78гс23) та інших.
25.            Передбачення у частині шостій статті 403 ЦПК України умов передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду зумовлена підставами касаційного оскарження судових рішень та межами повноважень колегій суду, судових палат та об`єднаних палат касаційних судів у складі Верховного Суду та повноваженнями Великої Палати Верховного Суду.
26.            Саме лише несформулювання висновку Великої Палати Верховного Суду щодо визначення юрисдикції у певних правовідносинах починаючи з 08 лютого 2020 року (у зв`язку набранням чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») не є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
27.            За узагальненим змістом частини другої статті 389 та статті 403 ЦПК України справи, у яких виникає правова проблема, пов`язана з вирішенням питання юрисдикції, за наявності різних правових позицій Касаційного суду 
у складі Верховного Суду у будь-якому складі суддів цього суду, вирішується палатою чи об`єднаною палатою цього суду. І лише наявність різних правових висновків іншого касаційного суду, у тому числі щодо юрисдикції, є однією 
з підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина третя статті 403 ЦПК України).
28.            Тож з урахуванням імперативного правила пункту 2 частини шостої статті 403 ЦПК України справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду можливо передати лише у тому випадку, коли учасник справи, який оскаржує судове рішення, обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю (відмінних за змістом) судових рішень Верховного Суду 
у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
29.            Водночас колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 31 січня 2024 року не навела обґрунтування відповідної підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Колегія суддів лише навела послання на частину шосту статті 403 ЦПК України, зазначивши, що заявник обґрунтовує касаційну скаргу порушенням судами правил юрисдикції і заявляв про це раніше, зокрема на стадії апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про закриття провадження 
у справі.
30.            Колегія суддів вважала, що наявність доводів у касаційній скарзі про порушення судами юрисдикційних правил є достатньою підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
31.            Проте колегія суддів не звернула уваги на те, що ОСОБА_1 , обґрунтовуючи порушення судами юрисдикційних правил, не посилається на жодне рішення Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібними підставою та предметом позову 
у подібних правовідносинах, як це передбачено у пункті 2 частини шостої статті 403 ЦПК України.
32.            Велика Палата Верховного Суду врахувала, що заявник обґрунтовує касаційну скаргу наявністю лише судових рішень Великої Палати Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що не відповідає вимозі, сформульованій у пункті 2 частини шостої статті 403 ЦПК України.
33.            У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року 
у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, спір стосувався звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачем у цій справі була юридична особа, до якої перейшли права вимоги за кредитним та іпотечними договорами і яка звернулася з позовом до юридичної особи - іпотекодавця (майнового поручителя), а фізична особа - позичальник мала статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з 15 грудня 2017 року, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи - сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання. Оскільки предметом спору в цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним для забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридична особа - кредитодавець і фізична особа - позичальник, такий спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства, незважаючи на те, що сторонами спору є юридичні особи - сторони іпотечного договору.
Натомість у справі, що переглядається, договір щодо основного зобов`язання укладений між юридичними особами, а забезпечувальні договори - між фізичною та юридичною особами, до того ж предметом позову є вимога про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги, тобто фактичні обставини та вирішувані судами правові проблеми не є тотожними у порівнюваних справах.
34.            Також у касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно врахували постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018  року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) та від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18).
35.            У згаданих справах спори стосувалися стягнення заборгованості 
з фізичних осіб як поручителів за договорами поруки, укладеними на забезпечення зобов`язань за кредитними договорами, сторонами яких є юридичні особи. Велика Палата Верховного Суду в постановах виснувала, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
36.            Натомість у справі, що переглядається, спір стосується оспорення договорів відступлення прав вимоги, а отже, зазначені справи № 906/277/18 
(провадження № 12-300гс18) про звернення стягнення на предмет іпотеки, № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) та № 904/2526/18 
(провадження № 12-272гс18) про стягнення заборгованості, які перебували на розгляді Великої Палата Верховного Суду, не є справами з подібною підставою та предметом позову в подібних правовідносинах.
37.            Велика Палата Верховного Суду не формулювала висновків про юрисдикційну належність спорів щодо оспорення договорів відступлення прав вимоги за договорами поруки та іпотеки, укладеними на забезпечення зобов`язань за кредитними договорами, сторонами яких є юридичні особи.
38.            Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала висновки щодо критеріїв визначення юрисдикції спору.
39.            У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року 
у справі № 638/14011/16-ц (провадження № 14-656цс18) зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
40.            Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Зокрема, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
41.            Правила про предметну юрисдикцію передбачають розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожний суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законом, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
42.            При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
43.            Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають з індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
44.            Отже, юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог.
45.            Ці правові висновки, викладені також і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 
(провадження № 14-145цс20), від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та інших.
46.            Велика Палата Верховного Суду наголошує, що сама лише наявність 
у касаційній скарзі доводів про порушення судами правил предметної чи суб`єктної юрисдикції не є достатньою підставою для передачі відповідної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Справа може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України виключно за умови, якщо немає всіх трьох зазначених в цій нормі права випадків.
47.            Посилаючись на оскарження судових рішень з підстав порушення судами правил юрисдикції, заявник не обґрунтував порушення судами правил юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібними правовідносинами. Отже, не було дотримано умов передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України.
48.            Ненаведення (неіснування) судових рішень іншого касаційного суду свідчить про право Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду самостійно сформулювати правову позицію щодо спору в цій справі із застосуванням критеріїв, викладених Великою Палатою Верховного Суду 
у наведених постановах.
49.            За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими підстави для передачі цієї справи на її розгляд за частиною шостою статті 403 ЦПК України.
50.            Згідно із частиною шостою статті 404 ЦПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.
51.            Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі частини шостої статті 404 ЦПК України.
Керуючись статтями 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Справу № 203/2729/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року повернути на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     С. О. Погрібний
Судді                                     О. О. Банасько                                           О. В. Кривенда
                                               О. Л. Булейко                                             М. В. Мазур
                                               Ю. Л. Власов                                              К. М. Пільков
                                               І. А. Воробйова                                          О. В. Ступак
                                               М. І. Гриців                                                 І. В. Ткач
                                               Ж. М. Єленіна                                             О. С. Ткачук
                                               І. В. Желєзний                                            В. Ю. Уркевич
                                               Л. Ю. Кишакевич                                       Є. А. Усенко
                                               В. В. Король                                                Н. В. Шевцова