ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

17 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 235/223/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року в адміністративній справі №235/223/23 (головуючий суддя І-ї інстанції - Казак С.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження по справі,-

             В С Т А Н О В И В :
Позивач 17.08.2023 року звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області,    в якому просив скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 від 07.08.2023 року та закрити провадження по справі.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2023 року справу передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року справу передано для розгляду за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.
Постанову серії ДПО18 від 07 серпня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.  скасовано.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП  закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну  скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про  відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Скаржник вказує, що під час прийняття рішення  щодо притягнення позивача до відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, поліцейським Управління надано оцінку доказам, відповідно до вимог КУпАП. В оскаржуваній постанові зазначено назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача. Відповідач вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є законною та обґрунтованою.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку ст.286, ст. 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Постановою про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №768898 від 07.08.2023 року притягнуто до адміністративної  відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та  зазначено,  що  06.08.2023 року об 11 год. 46 хв. на вул.Запорізька,48 в с.Братське Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz G55 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю  78 км/г, чим перевищив обмеження швидкості знаку 3.29 «Обмеження швидкості руху 50 км/г», на 28 км/г. Цією ж постановою на позивача накладено штраф в  розмірі 340 грн. (а.с.12).
Не погодившись із постановою про накладення штрафу, позивач оскаржив таку  постанову до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, зазначив, що відповідачем оскаржувана постанова винесена із суттєвим порушенням вимог ст.ст.258, 268, 283 КУпАП, зокрема розгляд справи без участі позивача, без роз`яснення його прав та обов`язків, невручення копію постанови в день винесення, а тому оскаржувана постанова є протиправною.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Згідно із пунктом 11 частини 1  статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням  Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення   (в  редакції на  час  спірних  правовідносин)  органи Національної поліції розглядають справи,  в  тому  числі: про порушення  правил дорожнього руху, зокрема,  частина, перша, друга, третя, четверта, шоста, сьома статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
           Таким  чином, Національна поліція України уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за порушення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів.
          За приписами п.12.9.б Правил дорожнього руху України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
          Згідно із частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення                        (в  редакції на  час  спірних  правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
 Як зазначалось вище, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення, 06.08.2023 року об 11 год. 46 хв. на вул.Запорізька, 48 в с.Братське Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz G55 AMG, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 78 км/г, чим перевищив обмеження швидкості знаку 3.29 «Обмеження швидкості руху 50 км/г», на 28 км/г (а.с.12).
Згідно частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 73 Кодексу  адміністративного судочинства України належними  є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Апеляційний суд зазначає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
До відзиву на адміністративний  позов відповідачем  було долучено цифровий диск з відеодоказами вчиненого правопорушення. 
Проте, під час огляду вказаного диску в суді апеляційної інстанції, він виявився  пошкодженим.
На виконання ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 10.05.2024 року відповідачем долучено до  матеріалів справи цифровий диск з відеодоказами вчиненого правопорушення. 
Апеляційний суд дослідив вказаний відеозапис та зазначає, що на відеозаписі чітко ідентифіковано державний номерний знак  транспортного  засобу - Mercedes-Benz G55 AMG номерний знак НОМЕР_1 , дату, час та місце фіксації правопорушення (географічні  координати), виміряну швидкість та ліміт швидкості на певній ділянці  дороги. 
В оскаржуваній постанові зазначено, що до постанови додано відео з приладу TruCam 000672, а також відео з боді-камер поліцейських, а тому такі докази апеляційним судом визнаються  належними та допустимими.
Посилання позивача на відсутність доведення його вини спростовується наявними в матеріалах справи доказами, що  наведені  вище. 
Натомість, судом першої інстанції вказаним відеодоказам вчиненого порушення  взагалі не надано буд-якої оцінки.
Доводи позивача, з якими  погодився  суд  першої  інстанції, що відповідачем, при винесенні постанови, порушено вимоги ст. ст. 258, 268, 283 КУпАП, зокрема не вручення позивачу копії постанови та розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення швидкісного режиму, зокрема передбачені частинами першою, другою та третьою статті 122 КУпАП.
Згідно зі ст.ст.245, 246 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Стаття 268 КУпАП передбачає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
  Відповідно до ч.1, ч.2 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені  статтями 80,  81,  121-126,  127-1-129   і  статтею 139  (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Оскільки позивачем скоєно правопорушення, яке передбачене ст.122 КУпАП та  згідно інформації Мінсоцполітики ОСОБА_1 з 24.08.2022 року фактично проживає:                          р- АДРЕСА_1 , то розгляд справи проведено в  м.Дніпрі, пл. Троїцька, 2а (місце знаходження органу). 
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
           Апеляційний  суд вважає, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху інспектор надав належну оцінку доказам та розглянув справу про адміністративне правопорушення з урахуванням вимог статей 251-252, 258, 283 КУпАП.
             Доводи позивача на відсутність в постанові посилання на пункт, який ним  порушено є безпідставними, оскільки в постанові чітко зазначено, що порушено п.3.29 (обмеження швидкісного режиму 50).
Відтак,  висновок  суду  про те,  що  відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, є необгрунтованим. 
     Згідно частини 1 статті 77 Кодексу  адміністративного судочинства Україн  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
Позивачем доводів на спростування зазначених у постанові обставин не наведено, окрім незгоди з оскаржуваною постановою та вчиненим правопорушенням.
Дослідивши наявні в матеріалах докази та доводи сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної  відповідальності  та відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
          Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при  постановлені  рішення допустив порушення  норм  матеріального  та  процесуального  права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в  задоволенні позовних вимог. 
          Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272  Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 286, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
                              Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року в адміністративній справі №235/223/23 задовольнити.
                              Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2024 року в адміністративній справі №235/223/23 скасувати.
                              В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження по справі відмовити.          
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та                        не може бути оскаржена в касаційному порядку.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко