УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/330/24 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: захисника – адвоката Сливінського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Сливінського Вадима Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1  ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 03 лютого 2024 року о 21-02 год. в м. Радомишль, по вул. Велика Житомирська, керував транспортним засобом TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння очей, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився. Усунений від керування шляхом передачі права керування тверезому водію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Сливінський В.О. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема зазначив, що працівники поліції не доправили ОСОБА_2 за його бажанням до медичного закладу. Також, адвокат посилається на те, що акт огляду водія не містить даних та підпису посадової особи, яка його склала акт, тому є недійсним та не може вважатися належним доказом. 
Крім того, зазначив, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, оскільки працівником поліції зазначено, що від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився. Також у протоколі міститься виправлення часу його складення. Матеріали справи в порушення вимог закону не містять відомостей щодо вручення водію другого екземпляру протоколу про адміністративне правопорушення, а відеозапис не може вважатися належним доказом, оскільки ні протокол, ні диск не містять посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснювали відеозапис. 
На думку адвоката, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3 , який апеляційну скаргу підтримав, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 398074 від 03 лютого 2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння в медичному закладі КНП «Радомишльська лікарня» від 03 лютого 2024 року, від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 954886 від 03 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП; відеозаписом фіксації правопорушення та оформлення адміністративних матеріалів.
Так, із вказаного відеозапису з нагрудних портативних камер працівників поліції вбачається, що працівники поліції за допомогою проблискових маячків зупинили автомобіль TOYOTA COROLLA, державний номерний знак НОМЕР_1 , представились, пояснили причину зупинки – у темну пору доби на транспортному засобі не горять габарити та не підсвічений номерний знак, попередили про відеофіксацію. Після перевірки документів, працівник поліції виказав підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку із запахом алкоголю з порожнини рота, хиткою ходою, тремтінням пальців рук. Вживання алкоголю ОСОБА_1 заперечив. На неодноразову пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер водій відмовився, спочатку погодився їхати на огляд до медичного закладу, проте в подальшому однозначно та категорично від проходження огляду на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився. Разом з тим, поліцейський роз`яснив водію, що при відмові від проходження огляду теж складається протокол та матеріали направляються до суду. Далі водію роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ознайомили під підпис із постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, оголосили протокол, складений за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від підпису ОСОБА_1 відмовився, виписали тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, від керування транспортним засобом відсторонили. 
Апеляційний суд звертає увагу, що хоча ОСОБА_1 заперечив вживання ним алкогольних напоїв, проте у ході спілкування із працівниками поліції пояснював, що не зміг відмовити онуку сісти за кермо у такому стані для поїздки до міста, викликати таксі чи тверезого водія – не подумав, просив пробачити, обіцяв не повторювати, а в подальшому погрожував працівникам поліції залучити до вирішення питання особисті зв`язки з негативними наслідками для них. 
Зазначені вище докази суд першої інстанції вірно визнав належними та допустимими та такими, що в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, а відеозапис із службового автомобіля та портативних камер поліцейських, на думку апеляційного суду, є послідовним та відображає достатньо повну інформацію щодо загальних обставин перебігу подій 03 лютого 2024 о 21-02 год. в м. Радомишлі, по вул. Велика Житомирська, 35, дії учасників; не спростовує зовнішні ознаки перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час згаданих подій та відповідає п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18 грудня 2018 року №1026 та вимогам ст. 251 КУпАП. Відсутність посилання у протоколі на номер технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась відеозйомка, не спростовує обставин об`єктивно зафіксованих на наявному в матеріалах відеозаписі та не виключає належність та і допустимість даного доказу. 
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 беззаперечно та без примусу з боку працівників поліції відмовився від законної вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічних засобів на місці, так і у закладі охорони здоров`я. 
Доводи апеляційної скарги щодо не доставлення ОСОБА_1 працівниками поліції до медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння суперечать встановленим із відеозапису обставинам, оскільки останній від проходження такого огляду відмовився. Із тих же підстав доводи щодо недоліків акту про огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест суд вважає необґрунтованими, оскільки водій від проходження огляду відмовився. Відсутність доказів щодо вручення водію копії протоколу про адміністративне правопорушення, на яке посилається захисник, зумовлене відмовою ОСОБА_1 від ознайомлення з вказаним протоколом під підпис. 
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді районного суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд 
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Сливінського Вадима Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2024 року - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь