У х в а л а
27 травня 2024 року
м. Київ
Справа № 202/8608/22
Провадження № 61-6692ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - відповідач, батько), інтереси якого представляє адвокат Бесчасова Дар`я Олегівна (далі - адвокат), 
на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, постановлену за заявою ОСОБА_2 (далі - позивачка, матір) про забезпечення позову, 
у справі за її позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітніх дітей і зобов`язання повернути їх за попереднім місцем проживання з матір`ю 
та за зустрічним позовом відповідача до позивачки про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, органу опіки та піклування Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області - та
в с т а н о в и в:
1.           У листопаді 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - та малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - і зобов`язати відповідача повернути їх за попереднім місцем проживання з матір`ю.
2.           У лютому 2023 року відповідач подав до суду зустрічний позов, у якому просив визначити місце проживання малолітніх дітей разом з ним.
3.           21 лютого 2024 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська ухвалив рішення, згідно з яким: відмовив у задоволенні первісного позову; задовольнив зустрічний позов - визначив місце проживання малолітніх дітей разом з батьком; розподілив судові витрати.
4.           Позивачка не погодилась з таким рішенням і подала апеляційну скаргу. Крім того, звернулася до апеляційного суду із заявою про забезпечення її позову шляхом:
-                  визначення часу спілкування малолітніх дітей з матір`ю у межах міста Ужгорода кожної другої та четвертої суботи щомісяця з 11:00 до 19:00;
-                  зобов`язання відповідача передавати малолітніх дітей позивачці кожної другої та четвертої суботи щомісяця об 11:00 за адресою: АДРЕСА_1 ;
-                  зобов`язання позивачки повертати малолітніх дітей батькові кожної другої та четвертої суботи щомісяця о 19:00 годині за адресою: АДРЕСА_1 ;
-                  проведення першої зустрічі матері з дітьми у присутності батька, а надалі зустрічі матері з дітьми проводити без участі батька;
-                  зобов`язання відповідача надати номер телефону та забезпечувати можливість безперешкодного і постійного спілкування матері з дітьми із застосуванням будь-якого засобу зв`язку по телефону та відеозв`язку чи через будь-який месенджер (Telegram, Viber, WhatsApp).
5.           Заяву про забезпечення первісного позову обґрунтувала так: 
-                  підставою її звернення до суду з первісним позовом стало таємне та примусове викрадення батьком двох малолітніх дітей проти їхньої волі. Батько свідомо у власних інтересах перервав контакти дітей з матір`ю;
-                  діти з народження і до моменту їхнього викрадення проживали з матір`ю, яка належно піклувалась про них. Після розлучення сторони погодили, що діти житимуть із матір`ю. Відповідач погодився, що так буде краще для дітей. Однак через два роки під час воєнного стану таємно забрав дітей і вивіз у невідомому напрямку. Зв`язок матері з дітьми обірвався;
-                  діти малолітні, не можуть, наприклад, самостійно зателефонувати матері чи зустрітись з нею після школи. Тому відновлення контакту матері та дітей можливе лише шляхом забезпечення регулярних зустрічей саме за ухвалою суду;
-                  позивачка через поліцію з`ясувала, що діти проживають у місті Ужгороді, донька навчається у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «Оптіма», яке знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Докучаєва, 6А;
-                  позивачка проживає у Дніпропетровській області, але для збереження навчального процесу дітей вона готова приїжджати до них у м. Ужгород у відповідні дні згідно із встановленим графіком спілкування;
-                  задоволення заяви про забезпечення позову потрібне з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з дітьми на період розгляду справи у суді, а також враховуючи, що матір позбавлена можливості спілкуватися з дітьми протягом тривалого проміжку часу через неправомірні дії відповідача.
6.           10 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою заяву позивачки про забезпечення позову задовольнив частково:
-                  визначив час спілкування малолітніх дітей з матір`ю у межах Ужгорода кожної другої та четвертої суботи щомісяця з 11:00 до 19:00;
-                  зобов`язав батька передавати малолітніх дітей матері кожної другої та четвертої суботи щомісяця об 11:00 за адресою: АДРЕСА_1 ;
-                  першу зустріч матері з дітьми провести у присутності батька, а надалі - без його участі;
-                  зобов`язав відповідача забезпечувати можливість безперешкодного та постійного спілкування матері з дітьми із застосуванням будь-якого засобу зв`язку по телефону і відеозв`язку чи через будь-який месенджер (Telegram, Viber, WhatsApp).
Мотивував так: вжиті заходи забезпечення позову сприятимуть відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між матір`ю та дітьми, відповідатиме інтересам як матері, так і дітей, зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
7.           6 травня 2024 року адвокат в інтересах відповідача сформувала в системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 15695/0/220-24 від 7 травня 2024 року), в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року й ухвалити нове рішення, згідно з яким заяву позивачки про забезпечення позову залишити без задоволення. Касаційну скаргу обґрунтувала так:
-                  виконання оскарженої ухвали може зумовити істотне погіршення психічного та психологічного стану малолітніх дітей; це не забезпечить найкращі їх інтереси, що є порушенням усталеної практики Верховного Суду у цій категорії справ (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 (провадження № 61-6283св23), від 1 липня 2020 року у справі № 138/96/17 (провадження № 61-17718св18));
-                  суд апеляційної інстанції не оцінив обґрунтованість доводів позивачки щодо необхідності вжиття відповідних заходів і не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який вона просила застосувати;
-                  позивачка не проживає за адресою її реєстрації у Дніпропетровській області, а мешкає у москві (російська федерація). Вона раз на місяць на добу перетинає кордон України. Достовірно знаючи, де проживають і навчаються її діти, вона жодного разу не скористалася можливістю їх побачити, передати подарунки чи інші необхідні речі;
-                  забезпечення виконання ухвали суду про забезпечення позову створює загрозу, що мати може навмисно забрати дітей до країни-агресора та порушити їх сталий емоційний контакт із батьком, що унеможливить виконання рішення суду; 
-                  позивачка проживає у російській федерації, тому інтервал зустрічей з дітьми на території України суд визначив необґрунтовано (прибуття до Ужгорода під час воєнного стану в умовах закритих кордонів із державою-агресором є неможливим);
-                  єдиним можливим місцем для зустрічей позивачки з дітьми є адреса їхнього фактичного проживання з батьком: АДРЕСА_2 . Суд апеляційної інстанції безпідставно визначив невідому адресу для зустрічей матері з дітьми в Ужгороді за відсутності наданих позивачкою доказів, що вона до тієї адреси має стосунок;
-                  висновки спеціалістів вказують на те, що зустрічі з матір`ю негативно впливають на емоційний стан дітей, що може призвести до психологічних розладів у майбутньому. Позивачка також здійснювала фізичне покарання дітей, зачиняла їх на балконі, що було відображено у висновку психотерапевта. Діти висловили небажання зустрічатись із матір`ю через її агресивну поведінку та побоювання щодо їхнього викрадення нею. Апеляційний суд не врахував інтереси дітей, їхню думку, бажання та висновки щодо їхнього психологічного стану;
-                  предметом судового розгляду є визначення місця проживання дітей, а не визначення способу участі у їхньому вихованні. Тому забезпечення позову шляхом зустрічей з матір`ю є неналежним способом захисту прав та інтересів дітей.
8.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
9.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.     Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, постановлену за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей і зобов`язання повернути їх за попереднім місцем проживання з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, органу опіки та піклування Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.
2.     Витребувати з Дніпровського апеляційного суду цивільну справу № 202/8608/22.
3.     Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	В. І. Крат