Номер провадження: 22-ц/813/1949/24 
Справа № 522/25329/21
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
апеляційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просить стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради на його користь матеріальну шкоду у розмірі 88966,67 грн, та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником транспортного засобу «Audi» A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 29 травня 2020 року за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, 19, унаслідок падіння дерева зазнав пошкоджень, а саме заднього правого крила, задніх дверей багажнику та задньої правої двері автомобіля.
За вказаним вище фактом, позивач звернувся до поліції, де його звернення було зареєстроване за №18590 та надано відповідь від 05 жовтня 2020 року за вих. №36/2-18590.
З метою встановлення розміру завданої шкоди, позивач звернувся до експертної установи ТОВ «Клевер Експерт», якою за результатами обстеження транспортного засобу складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 06 жовтня 2010 року №504/10-20.
Відповідно до зазначеного вище звіту, вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу вузлів та деталей, на момент проведення дослідження, становить 88966,67 грн.
З метою встановлення особи, відповідальної за завдання матеріальної шкоди, позивач звертався до комунального підприємства «Міськзелентрест» із запитом про надання інформації стосовно особи, на балансі якої перебувають зелені насадження, розташовані вздовж вулиці Ніжинської та безпосередньо навпроти буд. АДРЕСА_1 .
Листом від 29 жовтня 2020 року за вих № 2013 КП «Міськзелентрест» надало відповідь про те, зелені насадження за вказаною вище адресою не входять до переліку об`єктів обслуговування зазначеного вище комунального підприємства, інформації щодо балансоутримувача цих насаджень відсутня.
Позивач звертався до суду з позовом до Одеської міської ради про відшкодування шкоди, однак рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року у справі №522/20672/20 у задоволені його позовних вимог судом відмовлено з тих підстав, що Одеська міська рада не є належним відповідачем у справі.
Після чого позивач звернувся з претензією до Комунального підприємства «ЖКС «Порто-франківський» про відшкодування шкоди, однак зазначене підприємство листом від 18 листопада 2021 року №2539/11 повідомило, що воно не є балансоутримувачем дерев, розташованих за вказаною вище адресою, та не несе за це відповідальність.
Крім того, позивач звертався до виконавчого комітету Одеської міської ради з претензією про відшкодування майнової шкоди, проте листом від 01 грудня 2021 року №01-69/1853 Департамент міського господарства Одеської міської відмовився відшкодувати збитки, запропонувавши звернутися до суду.
З урахуванням наведеного вище, за умови відсутності балансоутримувача, на думку позивача, відповідальність за неналежне утримання та ремонт об`єктів благоустрою комунальної власності має покладатися на відповідний виконавчий орган місцевого самоврядування, який би мав визначити конкретного балансоутримувача, а тому належним відповідачем у справі є Виконавчий комітет Одеської міської ради. 
Позовні вимоги в частині моральної шкоди обґрунтовує тим, що неналежне виконання відповідачем завдань і обов`язків з утримання зелених насаджень, призвело до спричинення йому матеріальної шкоди, необхідності застосування додаткових зусиль до пристосування та організації власного побуту без можливості тривалий час користування своїм автомобілем, переживання дискомфорту, порушення усталеного повсякденного порядку, що в свою чергу призвело до душевних хвилювань і вплинуло на особисті, сімейні стосунки. 
Також зазначає, що врахуванню підлягають і ті обставини, що відповідач безпідставно відмовив у відшкодуванні заподіяної матеріальної шкоди, та боротьба, яку він веде з метою захисту своїх прав виснажує його, викликає знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності витрачених зусиль і часу, зневіру в законності дій відповідача.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 88966,67 грн, моральну шкоду у розмірі 3000 грн. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року і ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 . 
Апеляційну скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що пов`язані з повноваженням органів місцевого самоврядування у сфері благоустрою населення, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є належним відповідачем у справі. 
Суд першої інстанції не врахував, що на виконання вимог ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», рішенням Одеської міської ради утворені виконавчі органи, а також комунальні підприємства відповідальні за благоустрій м. Одеси, серед яких: Департамент з благоустрою міста Одеської міської ради, Департамент екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, який координує діяльність комунальних підприємств житлово-комунального сервісу (КП ЖКС «Порто-Франківський», КП ЖКС «Фонтанський», КП ЖКС «Хмельницький», тощо, а також КП «Міськзелентрест»).
Зазначає, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не повинен проводити конкурс на визначення балансоутримувача об`єктів благоустрою, оскільки рішеннями Одеської міської ради створені відповідні виконавчі органи та комунальні підприємства, уповноважені з питань забезпечення благоустрою відповідних територій м. Одеси. 
Звертає увагу, що Виконавчий комітет Одеської міської ради неодноразово зазначав, що будинок, розташований за адерсою: АДРЕСА_1 , перебуває в управлінні КП ЖКС «Порто-Франківський», яке здійснює управління будинком та прибудинковою територією, а тому саме на це підприємство покладено обов`язок з утримання прибудинкової території та зелених насаджень на підконтрольній йому території. 
Як на підставу для задоволення апеляційних вимог, скаржник посилається на те, що позивач не довів протиправність дій чи бездіяльність відповідача і наявність причинного зв`язку між цими діями, бездіяльністю та наслідками, які настали у вигляді шкоди. 
На думку скаржника, доказом протиправної бездіяльності може виступати лише постанова суду, прийнята у межах адміністративного судочинства, якою буде встановлено бездіяльність Виконавчого комітету, яка полягала у не визначенні конкретного балансоутримувача зелених насаджень за вказаною вище адресою, однак відповідне судове рішення у формі постанови судами не приймалося, а відтак протиправна бездіяльність відповідача жодних актом не встановлювалася.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє представник-адвокат Шахновський О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що виконавчим комітетом Одеської міської ради не доведено, що ним було визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Приписами п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України регламентовано, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів — сумою, яка стягується.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (98966,67 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (227000,00 грн).
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини.
Позивач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «AUDI» A4, державний номерний знак НОМЕР_1 .
29 вересня 2020 року за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, 39, унаслідок падіння дерева, належний позивачу вказаний вище транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 564/10-20 від 06 жовтня 2020, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 88 966,67 грн.
Згідно листа КП «Міськзелентрест» від 29 жовтня 2020 № 2013, зелені насадження, які розташовані вздовж вулиці Ніжинської та безпосередньо навпроти будинку № 39 по вул. Ніжинській в м. Одесі, не входять в перелік об`єктів обслуговування КП «Міськзелентрест». Іншою інформацією щодо балансоутримувача об`єкту благоустрою за вказаною вище адресою КП «Міськзелентрест» не володіє.
З відповіді директора КП ЖКС «Порто-Франківський» Рязанової А. від 18 листопада 2021 № 2539/11, убачається, що відповідно до додатку до договору, зокрема ціни на послугу з управління багатоквартирним будинком за адресою: вул. Ніжинська, 39, не передбачено така послуга як санітарне обрізання дерев, а тому КП «ЖКС «Порто-Франківський» не є балансоутримувачем даних дерев та не несе за це відповідальність.
Відповідно до листа Департаменту міського господарства від 01 грудня 2021 № 01-69/1853 останнім було розглянуто лист позивача щодо падіння дерева на транспортний засіб, який стояв вздовж дороги по вул. Ніжинській, 39, та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що виконавчим комітетом Одеської міської ради було визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль в наслідок чого транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, а також місце та розмір заподіяної позивачу шкоди, підтверджуються доказами, які містяться у справі, що відповідачем не спростовано. Дерево, яке впало на належний позивачу автомобіль, було розташоване на землі комунальної власності, враховуючи відсутність даних, що останнє у відповідності до положень Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебуває на балансі будь-якої організації, відсутність даних щодо визначення виконавчим органом міської ради балансоутримувача зелених насаджень, тому суд вважав, що обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу шкоди має бути покладено саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради, до відання якого в силу підпункту 7 пункту "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належать організація благоустрою населених пунктів; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій; організація озеленення. При цьому, судом зауважено, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради не спростовано, що він є належним відповідачем у цій справі, і твердження останнього про те, що будинок та прибудинкова територія за адресою: АДРЕСА_1 закріплені за КП «ЖКС «Порто-Франківький» на підставі рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 № 1358-VII, є необґрунтованими, з тих підстав, що зазначене комунальне підприємство не визначене балансоутримувачем у встановленому порядку. Також суд вважав необґрунтованими посилання відповідача про те, що відповідачем має бути Департамент міського господарства Одеської міської ради, та дійшов висновку щодо обґрунтованості розміру заподіяної матеріальної шкоди, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, суд виходив із того, що унаслідок пошкодження автомобіля, що належить позивачу, останній зазнав негативних емоційних переживань, і ураховуючи ці наслідки і перенесені моральні страждання та виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, характеру та обсягу заподіяних потерпілому фізичних та душевних страждань, а також вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд дійшов висновку, що розмір спричиненої моральної шкоди слід визначити у сумі 3 000 грн.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21).
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").
За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування за поданням підприємства чи балансоутримувача щорічно затверджує заходи з утримання та ремонту об`єкта благоустрою державної або комунальної власності на наступний рік та передбачає кошти на виконання цих заходів. Орган державної влади та орган місцевого самоврядування, підприємство та балансоутримувач несуть відповідальність за виконання затверджених заходів у повному обсязі (ч.ч. 1,3 ст. 18 Закону України "Про благоустрій населених пунктів"). 
Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").
У пункті 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).
Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування").
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі №200/22129/16-ц (провадження №61-43478св18), зазначено, що, "…до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1. Місцевий суд установив, що відповідач КП "Міськзеленбуд" Дніпровської міської ради було створено на підставі рішення Дніпровської міської ради №45/22 від 08 грудня 2004 року, при створенні якого на його баланс жодних зелених насаджень не передавалось. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2011 року №53/17 "Про внесення змін до рішення міської ради від 02 березня 2011 року №16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" КП "Жилсервіс-2" Дніпровської міської ради є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1, проте не об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку.
Покладаючи на Дніпровську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування".
Отже, у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року, переглядаючи справу №522/2891/20.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах цієї справи відсутні докази на предмет підтвердження перебування на балансі КП "ЖКС "Порто-Франківський" Одеської міської ради дерев, що ростуть біля місця події поблизу будинку АДРЕСА_1 .
Також у матеріалах справи відсутні і докази, які б свідчили про те, що виконавчий комітет Одеської міської ради визначав балансоутримувача дерев, що ростуть за вказаною вище адресою.
Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
За приписами ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).
Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.
Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.
Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.
Відповідно до п. 3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території.
Згідно з п. 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта.
Підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Тобто, до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачці майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: м. Одеса, Ніжинська, 39. 
Водночас, Виконавчим комітетом Одеської міської ради не доведено, що ним визначено такого балансоутримувача за вказаною вище адресою.
Колегія суддів звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №102 від 14.02.2008 "Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" (з наступними змінами та доповненнями), прийнятого з метою організації озеленення, охорони зелених насаджень у місті Одесі та яке наявне в загальному доступі на офіційному сайті Одеської міської ради, керуючись п. 7 "а" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Правилами утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України, затвердженими наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 №105, Правилами благоустрію території м. Одеса, не визначено як адресу: АДРЕСА_1 , так і балансоутримувача за цією адресою.
Таким чином, Виконавчий комітет Одеської міської ради у межах цієї справи не надав доказів того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями.
При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.
Доказів будь-якого права користування земельною ділянкою комунальної форми власності у КП "ЖКС "Порто-Франківський", матеріали справи також не містять.
Зважаючи на викладене вище, та з огляду на те, що дерево, з приводу падіння якого на належний позивачу автомобіль виник спір у цій справі, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та відсутні дані про те, що таке дерево відповідно до ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" перебувало на балансовому обліку КП "ЖКС "Порто-Франківський" чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування, тому колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції, про те, що обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди має бути покладений саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.
Причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженням належного позивачу автомобіля та бездіяльністю Виконавчого комітету Одеської міської ради, до обов`язків якої входить організації та забезпечення догляду та санітарного стану зелених насаджень, має похідний характер від визначення особи, що має відповідати у цьому випадку за завдану позивачу шкоду.
Подібного висновку про те, що у випадку заподіяння майну особи шкоди внаслідок бездіяльності балансоутримувача, яка проявляється у незабезпеченні належного стану та догляду за утриманням об`єктів благоустрою, до яких відносяться зелені насадження, балансоутримувач зобов`язується відшкодувати таку шкоду, дійшов і Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі №372/1891/17.
А тому, зважаючи на викладене вище, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та наслідками, що настали у вигляді заподіяння позивачу майнової шкоди. 
З підстав зазначених вище також є необґрунтованими і твердження скаржника про те, що однією з передумов для задоволення позовних вимог має бути наявність судового рішення, прийнятого у порядку адміністративного судочинства у формі постанови про визнання бездіяльності скаржника протиправною. 
Посилання скаржника про те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не уповноважений приймати рішення щодо проведення конкурсів з визначення підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою, як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.
Проведення конкурсів з визначення балансоутримувача та прийняття рішення про визначення конкретного балансоутримувача певного об`єкта не є тотожними поняттями, мають різне правове значення та утворюють різні правові наслідки.
Як убачається з матеріалів справи, проводити конкурс з визначення балансоутримувача уповноважений Департамент міського господарства Одеської міської ради, що убачається з п.2.2.11 положення про Департамент міського господарства Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №5451-VII від 11 грудня 2019 року, натомість прийняття щодо визначення у місті конкретного балансоутримувача певного об`єкта належить до компетенції Виконавчого комітету Одеської міської ради, та у разі не прийняття рішення з цього питання, балансоутримувачем такого майна (певної земельної ділянки на якій ростуть зелені насадження) є саме Виконавчий комітет Одеської міської ради, який і є відповідальною особою за стан зелених насаджень на території м. Одеси, у зв`язку із чим на нього покладений обов`язок приймати рішення про видалення зелених насаджень.
Апеляційна скарга не містять аргументів щодо недоведеності чи б то неспівмірності розміру матеріальної та моральної шкоди, стягнутої на користь позивача оскаржуваним рішенням суду. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується скаржник.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.
Порушень судом норм матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                         В.А. Коновалова

                                                                               М.В. Назарова