УХВАЛА

10 квітня 2024 року
м. Київ
справа №160/22400/23
адміністративне провадження №К/990/11404/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Стрелець Т.Г.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 , надісланої 23.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_3 , з яким заявник проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року до дня загибелі (смерті) останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_2 , надіслану 23.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_3 , з яким заявник проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року до дня загибелі (смерті) останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 , надісланої 23.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_3 , з яким заявник проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року до дня загибелі (смерті) останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_2 , надіслану 23.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_3 , з яким заявник проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з вересня 2011 року до дня загибелі (смерті) останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року залишено без змін.
Не погодившись із такими судовими рішеннями, третя особа звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій ОСОБА_1 просить скасувати рішенням судів попередніх інстанцій, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги передбачені ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).
Суди попередніх інстанцій розглянули цю справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 3, 4 ст. 257 КАС України.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню:
2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Тому відсутність у касаційній скарзі належного правового обґрунтування (п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України), зазначення обставин, передбачених пп. «а-г» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд зауважує, що оцінка винятковості справи для учасника справи може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі, щодо якої вирішується питання про відкриття касаційного провадження, скаржниця взагалі не зазначає, на підставі якого підпункту 5 частини 2 статті 328 КАС України подається касаційна скарга та не наводить належного обґрунтування відповідних виключних підстав.
Таким чином, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині правильного та (або) додаткового визначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною п`ятою статті  328 КАС України.
За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без руху з установленням скаржникові строку для усунення її недоліків.
Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано без дотримання вимог, встановлених КАС України, таку треба залишити без руху на підставі статті 332 КАС України та надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення зазначених вище недоліків.
Керуючись приписами статей  169,   330,   332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії  - залишити без руху. 
Надати скаржнику строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням про наявність випадків визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та обґрунтуванням конкретного підпункту.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 С.Г. Стеценко
                                        
Суддя                                                                                                    Т.Г. Стрелець

Суддя                                                                                                    Л.В. Тацій