ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2410/24 Справа № 183/8087/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року в цивільній справі номер 183/8087/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №529190429 шляхом підписання електронним цифровим підписом позичальника, за умовами якого з урахуванням додаткових угод від 17 лютого 2020 року, 18 лютого 2020 року та від 19 лютого 2020 року, позичальник отримав фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, у порядку та на умовах, визначених договором, чого відповідачем зроблено не було, тому виникла заборгованість.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року.
У подальшому, а саме 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному витязі з реєстру боржників, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року.
06 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №06/12/2021-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року в розмірі 20763,64 грн, яка складається з: 9947,04 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 10816,60 грн - заборгованість за відсотками.
Позивач зазначає про те, що з моменту отримання прав вимог до відповідача за вищезазначеними кредитним договором, нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося, відповідач, у свою чергу, не здійснював погашення заборгованості.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним 
договором №529190429 від 16 лютого 2020 року в розмірі 20763,64 грн, яка складається з: 9947,04 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 10816,60 грн - заборгованість за відсотками, а також судові витрати.
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився позивач ТОВ «ФК «ЕЙС», подав апеляційну скаргу, просив скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.12.2023 у справі №183/8087/23 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати, понесені в суді першої та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду, обставинам справи.
Судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) було укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Передача права вимоги за кредитним договором №529190429 від 16.02.2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а від останнього до позивача, підтверджується відповідними договорами факторингу.
Сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує даних обставин, оскільки ним було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога).
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не повністю з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, а його висновки про те, що позивач не набув права вимоги до відповідача не відповідають дійсним обставинам та спростовуються викладеними вище доказами.
Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи становить 11710,00 грн, та складається з: судовий збір за подання позовної заяви - 2684,00 грн; судовий збір за подання апеляційної скарги - 4026,00 грн; витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції - 5000,00 грн.
Від відповідача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 16 лютого 2020 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір №529190429, за умовами якого отримав в кредит грошові кошти в розмірі 500,00 грн, строком на 2 дні зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,57% на день, а в разі прострочення виконання свого зобов`язання відсоткова ставка становить 1,7% за кожен день прострочення (а.с. 20, 45-48).
17 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду до договору №529190429 від 16 лютого 2020 року, за умовами якої сторони погодили внести зміни до основного договору в частині збільшення суми кредиту на 8500,00 грн (а.с 55-56).
18 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду до договору №529190429 від 16 лютого 2020 року, за умовами якої сторони погодили внести зміни до основного договору в частині збільшення терміну виконання зобов`язань до 30 днів з дня укладання договору, а також визначили відсотковою ставкою за користування кредитними коштами на рівні 1,57% за кожен день від суми кредиту (а.с. 12).
19 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено додаткову угоду до договору №529190429 від 16 лютого 2020 року, за умовами якої сторони погодили внести зміни до основного договору в частині збільшення суми кредиту на 3750,00 грн (а.с. 13-14).
До матеріалів справи долучено платіжні доручення від 16 лютого 2020 року на суму 500,00 грн, від 17 лютого 2020 року на суму 8500,00 грн, від 19 лютого 2020 року на суму 3750,00 грн (а.с. 51, 52, 53).
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у витягу з реєстру прав вимоги №80 від 26.05.2020 року, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року (а.с. 30-39, 61).
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному витязі з реєстру боржників, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року (а.с. 74-82 ,62-64).
06 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №06/12/2021-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року в розмірі 20763,64 грн, з якої: 9947,04 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 10816,60 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 65-73, 41-43).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Таким чином, судом встановлено, що укладений кредитний договір відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047 Цивільного кодексу України.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями частини 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Судом встановлено, що 16 лютого 2020 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір №529190429, за умовами якого отримав в кредит грошові кошти в розмірі 500,00 грн, строком на 2 дні зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,57% на день, а в разі прострочення виконання свого зобов`язання відсоткова ставка становить 1,7% за кожен день прострочення.
17 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду до договору №529190429 від 16 лютого 2020 року, за умовами якої сторони погодили внести зміни до основного договору в частині збільшення суми кредиту на 8500,00 грн.
18 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду до договору №529190429 від 16 лютого 2020 року, за умовами якої сторони погодили внести зміни до основного договору в частині збільшення терміну виконання зобов`язань до 30 днів з дня укладання договору, а також визначили відсотковою ставкою за користування кредитними коштами на рівні 1,57% за кожен день від суми кредиту.
19 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду до договору №529190429 від 16 лютого 2020 року, за умовами якої сторони погодили внести зміни до основного договору в частині збільшення суми кредиту на 3750,00 грн.
До матеріалів справи долучено платіжні доручення від 16 лютого 2020 року на суму 500,00 грн, від 17 лютого 2020 року на суму 8500,00 грн, від 19 лютого 2020 року на суму 3750,00 грн.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників первісного кредитора, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у витягу з реєстру прав вимоги №80 від 26.05.2020 року, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному витязі з реєстру боржників, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року.
06 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу №06/12/2021-01, згідно з умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й до боржника ОСОБА_1 , про що зазначено у відповідному реєстрі боржників, за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року в розмірі 20763,64 грн, з якої: 9947,04 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 10 816,60 грн - заборгованість за відсотками.
Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що положеннями договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме п. 8.2. передбачено, що строк дії цього договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 8.1. цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 34).
Таким чином, оскільки договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року закінчив свою дію 28 листопада 2019 року, він не може охоплювати правовідносини що виникли з відступленням права вимоги за кредитним договором від 16 лютого 2020 року.
Доказів щодо внесення змін або доповнень в умови договору щодо продовження строків його дії позивачем не надано, як і не надано жодного документу на підтвердження переходу прав грошової вимоги за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а витяг з реєстру прав вимоги №80 не може свідчити про передачу прав вимоги до відповідача саме в межах вищезазначеного договору факторингу.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав вважати, що позивач, як черговий правонаступник кредитора, набув прав вимоги за кредитним договором №529190429 від 16 лютого 2020 року, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступив право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Таліон Плюс».
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове 
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» залишити без задоволення, заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: