ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1874/24 Справа № 212/6164/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна  Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                         Агєєва О.В., Бондар Я.М.,
за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/6164/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха балка» про відшкодування моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Суха балка», 
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року, 

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі по тексту ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 03 листопада 1999 року по 28 липня 2021 року працював на підприємстві відповідача, загальний стаж роботи 21 рік 08 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів з повним робочим днем в підземних умовах. Тривалий стаж роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу призвели до стійкої втрати професійної працездатності та професійного захворювання: радикулопатіяпопереко-крижова L5, S1, шийна С6,С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим переферичнимнейросудинним синдромом верхніхкінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група В. ЛН першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху). 
Висновком МСЕК від 13 липня 2023 року йому первинно визначена стійка втрата професійної працездатності в наслідок професійного захворювання у розмірі 65% та ІІІ група інвалідності з переоглядом до 10 червня 2024 року. 
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в наслідок наявності болю у поперековому та шийному відділі хребта з іррадіацією в праву руку і ногу, обмеження рухів в ліктьових, плечових і колінних суглобах, анемія в кістях, підвищена чутливість їх до холоду, судоми в м`язах, частіше у нічний час, слабкість, погане самопочуття, переривистий сон, задишка при незначному навантаженні, кашель із слизовим мокротинням, важкість в грудній клітині; порушено нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, займатися улюбленими справами, допомагати дружні по господарству.
Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 335 000 гривень, які просив суд стягнути з відповідача.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень без урахування податків та зборів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Суха балка», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що загальний стаж роботи позивача на ПрАТ «Суха балка» 21 рік 08 місяців з 03 листопада 1999 року по 28 липня 2021 року. Відповідач не приховував важкість праці та шкідливість праці, тож позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій, які б знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з втратою працездатності позивача та виникненням у нього моральних страждань. Крім того, суд дійшов помилкових висновків щодо характеру моральних страждань позивача, які не підкріплені жодними доказами.
На думку відповідача, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції не обґрунтовано, він завищений, не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та критеріям ст. 23 ЦК України.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ПрАТ «Суха балка» підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 3 ст.  3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період часу з 03 листопада 1999 року по 28 липня 2021 рік працював на підприємстві відповідача, загальний стаж 21 рік 8 місяців, а саме: з 03 листопада 1999 року по 22 березня 2000 року на посаді підземного гірника шахти «Ювілейна» з повним робочим днем в підземних умовах; з 22 березня 2000 року по 28 липня 2021 року – підземним бурильником шпурів шахти «Ювілейна» 4,5,6 розряду з повним робочим днем в підземних умовах. 28 липня 2023 року звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком.
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15 березня 2023 року, складеного на підприємстві ПрАТ «Суха Балка» встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: радикулопатіяпопереко-крижова L5, S1, шийна С6,С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим переферичнимнейросудинним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група В. ЛН першого-другого ступеня. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху).
Згідно до п. 17 вказаного Акту хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничоахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму. 
Відповідно п. 18 Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є: важкість праці, шум, пил переважно фіброгенної дії.
Внаслідок отриманого ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання, йому під час первинного огляду 13 липня 2023 року встановлено 65% втрати професійної працездатності (40% радикулопатія, 20% сидеросилікоз, 5% туговухість) та ІІІ група інвалідності, з переоглядом 10 червня 2024 року .
У зв`язку з професійним захворюванням ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується виписками-епікризами з медичної картки. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами статей 153, 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.
Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 200 000 гривень, суд першої інстанції виходив тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, які викликані втратою працездатності у 65%, ІІІ групу інвалідності, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану, а також період праці на підприємстві відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди. Проте не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо утримання обов`язкових платежів з суми моральної шкоди, визначеної рішенням суду до стягнення.
Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Відповідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15 березня 2023 року, причинами виникнення професійних захворювань у позивача є: важкість праці, пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію в повітрі робочої зони, який перевищував граничнодопустиму концентрацію, шум. (п.18 Акту). (а.с. 11-15)
Отже, роботодавець під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Судом першої інстанції вірно встановлено порушення ПрАТ «Суха Балка» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65% та визначення йому інвалідності ІІІ групи, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, неможливість відновлення попереднього стану та тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується виписними епікризами, які міститься в матеріалах справи, і в яких зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. 
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн.
Слід зауважити, що право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.
Отже, з урахуванням того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визначено ІІІ групу інвалідності, що, безумовно, тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 200 000 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, помилково зазначив, що ця сума підлягає стягненню з утриманням податків і зборів фізичних осіб.
Відповідно пункту «а» підпункту 164.2.14пункту 164.2статті 164ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Проте, як вбачається із мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ньому зазначено про стягнення моральної шкоди з утриманням податків і зборів.
За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим вийти за межі апеляційної скарги та змінити рішення суду першої інстанції зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха балка» задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року в частині стягнення моральної шкоди з урахуванням податків і зборів фізичних осіб змінити, зазначивши, що стягнення моральної шкоди проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 08 травня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста