ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/728/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/6800/23 Категорія:  	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 квітня 2024 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:
       
судді-доповідача	Новікова О. М.,	
суддів:	Гончар Н. І., Фетісової Т. Л., 	
за участю секретаря	Новицької Н.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про припинення електрозабезпечення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з вказаним, оьбгрунтовоучи свої вимоги тим, що по Договору дарування від 27.05.1994 йому та ОСОБА_2 належить частина будинку по АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності. За неможливості поділу дарунуа їхні родини проживали разом з різними о/р щодо електропостачання. У нього 2-9-004, а ОСОБА_2 - 2-9-005. 
ОСОБА_2 в 2017 році відмовилась від своєї частки спільного майна, а його залишила єдиним власником, що вимагало перепризначення о/р за схемою – при вибутті одного співвласника особисті рахунки оформляються на другого, з ким спільно проживали і який був постійно зареєстрований по даній адресі. Але це не відбулося і відповідач неправомірно перешкоджає зміні місця встановлення ЗКО. Лічильник ОСОБА_2 знаходиться без належного нагляду, спричиняє тривогу за його безпеку і ускладнює умови його утримання.
Просив зобов?язати ПАТ «Черкасиобленерго» припинити електрозабезпечення побутового споживача ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , а її о/р НОМЕР_1 анулювати і демонтувати лічильник. Судові витрати стягнути з відповідача.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначається, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, так як позивач ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів в обґрунтування своїх вимог. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року і залишити позов без розгляду. Судовий збір просить покласти на відповідача незалежно від рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим. Повідомляє, що ніяких навмисних дій, які б могли призвести до негативних наслідків для ОСОБА_1 . ПАТ «Черкасиобленерго» не здійснювало і не здійснює.
Сторони належним чином повідомлені про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.
Дослідивши матеріали справи та позиції сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про порушення умов договору, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи законних інтересів.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 в 2017 році відмовилась від своєї частки спільного майна, а його залишила єдиним власником, що вимагало перепризначення о/р за схемою – при вибутті одного співвласника особисті рахунки оформляються на другого, з ким спільно проживали і який був постійно зареєстрований по даній адресі з вибувшим. Але це не відбулося і відповідач неправомірно перешкоджає, а лічильник ОСОБА_2 знаходиться без належного нагляду, спричиняє тривогу за його безпеку і ускладнює умови його утримання.
Вважає, що відповідач повинен припинити енергозабезпечення побутового споживача ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , а її о/р 2-9-005 анулювати і демонтувати лічильник. 
Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних обставин.
Також позивач у позовній заяві вказує, що відповідач неправомірно перешкоджає перенесенню лічильника, а лічильник ОСОБА_3 знаходиться без належного нагляду, спричинює у ОСОБА_1 тривогу за його безпеку. 
Однак, доказів на підтвердження зазначених обставин до справи не додано також. 
Встановлення приладу обліку електроенергії – це обов`язковий процес, який передбачений Законом України «Про електроенергетику».
Судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 є два окремі особові рахунки для сплати електроенергії та один з них належить ОСОБА_2 . Тож правовідносини з приводу користування електроенергією по о/р НОМЕР_1 виникають між ОСОБА_2 та ПАТ «Черкасиобленерго» і не стосуються позивача.
Відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії» та «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджено Правила роздрібного ринку енергетичної енергії.
Відповідно до п. 2 вказаних Правил укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
ОСР укладає договір споживача про надання послуг з передачі електричної енергії на основі Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є додатком 3 до цих Правил, з кожним власником електричних мереж , в тому числі споживачем, основним споживачем, ОМСР, які приєднані до електричних мереж ОСП.
Ці Правила є обов`язковими для застосування під час проектування нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення або капітального ремонту електроустановок.
За вказаних обставин, суд вважає, що в діях відповідача відсутні будь-які порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії та умов договору, укладеного між споживачем та постачальником послуг.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Звертаючись за захистом своїх прав до суду, саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підставою до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав.
Суд під час розгляду справи враховує правову позицію, викладену в постанові КЦС ВС від 08.04.2020 у справі №761/310/17, згідно з якою зазначає таке.
Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме і?і? прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 4 ЦПК Украі?ни), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучении? у справі відповідач відповідальним за це.
У справі, яка розглядається, судом вірно встановлено, що права позивача під час виконання договору, укладеного між споживачем та постачальником електричної енергії, відповідачем жодним чином не порушені.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Cуд першої інстанції вірно вказав, що ОСОБА_1 повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про відшкодування збитків не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі.
За таких встановлених обставин, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Вимоги скаржника щодо залишення без розгляду позовної заяви є безпідставними та не відповідають вимогам процесуального закону, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права.
Оскільки позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, залишивши без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, то судовий збір за подання апеляційної скарги компенсується за рахунок Держави і не підлягає стягненню з відповідачів.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 12 квітня 2024 року.

Судді