ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2024 року	Львів	Справа № 300/6853/23 пров. № А/857/2982/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                               Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                      Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.01.2024, ухвалене суддею Бобровим Ю.О., за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 300/6853/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,
                                                        В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача у якому просить суд визнати протиправним та скасування рішення від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».
12.01.2024 Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю.
Визнав протиправним та скасував рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2684,00 грн.  судового збору.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що тимчасові споруди та засоби обмеження дорожнього руху за адресою: АДРЕСА_1 , встановлені, на виконання договору від 27.08.2018 № 114/1П, правомірно та з метою ведення підприємницької діяльності з організації паркування автомобільного транспорту. 
Зазначені споруди не можуть вважатися такими, що встановлені самовільно та до них не застосовується Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади, яке затвердила Івано-Франківська міська ради рішенням сесії від 12.04.2021 № 137-6.
Демонтаж самовільно встановленої споруди передбачає певну процедуру, яка, зокрема, може включати: обстеження території; складання акта із зазначенням виявлених порушень; внесення припису на їх усунення; вимогу про демонтаж самовільно встановленої споруди тощо. 
Однак, тимчасові споруди та засоби обмеження дорожнього руху за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 встановила, на виконання договору від 27.08.2018 № 114/1П, правомірно та з метою ведення нею підприємницької діяльності з організації паркування автомобільного транспорту, а тому вони не можуть вважатися встановленими самовільно.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, всупереч пункту 2.3.11 розділу 2 договору від 27.08.2018 № 114/1П «Про обладнання та утримання місць для паркування», ФОП ОСОБА_1 , після припинення дії вказаного договору, не звільнила майданчики для паркування та не здійснила демонтаж обладнання, чим самовільно продовжила використання земельних ділянок (місць для паркування) без правових підстав.
Таким чином, апелянт вважає, що ФОП ОСОБА_1 , на момент прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку з закінченням строку договору від 27.08.2018 № 114/1П, не звільнила земельну ділянку (місця для паркування), та самовільно без жодних правових підстав користується земельною ділянкою комунальної власності. 
Окрім цього, відповідач вказав, що Івано-Франківська міська рада, рішенням від 15.12.2023 № 257-39 «Про визначення комунального підприємства «Сервіс паркування» оператором майданчиків для платного паркування», передала комунальному підприємству «Сервіс паркування» майданчики для платного паркування транспортних засобів, зокрема, і ті, які використовує ФОП ОСОБА_1 . 
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 27.08.2018 ФОП ОСОБА_1 уклала з Управлінням транспорту та зв`язку Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради договір № 114/1П про надання послуги з платного паркування на майданчиках для паркування в місті Івано-Франківську: на площі Ринок, 1-11 – на 17 паркомісць, загальною площею 248 м.кв.; на площі Ринок – на 17 паркомісць, загальною площею 248 м.кв.; по вул. Шеремети – вул. Старозамкова – на 26 пакромісць, загальною площею 446,8 м.кв. Строк дії договору № 114/1П – до 27.08.2023. 
Згідно із пунктом 12 договору № 114/1П, майданчики для паркування вважаються переданими оператору з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. 
Пункт 2.3.11 договору № 114/1П встановлює обов`язок звільнити майданчики для паркування негайно після припинення дії договору. 
При цьому, пункт 7.1 договору № 114/1П передбачає, що усі спори, розбіжності, вимоги та претензії, які виникають при виконанні даного договору, у зв`язку з ним або випливають з нього, вирішує господарський суд.
Схемою паркувальної зони № 1, розробленою на виконання договору № 114/1П, визначені місця тимчасових споруд та засобів обмеження дорожнього руху, а саме: по вул. Галицькій, 43 та Старозамковій, поруч з будинком 2а в місті Івано-Франківську.
15.09.2023 Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».
Рішенням від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів», Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вирішив протягом двох робочих дній з моменту його оприлюднення демонтувати тимчасові споруди та засоби обмеження дорожнього руху по АДРЕСА_1 . Рішення прийняте на підставі матеріалів Комунального підприємства «Муніципальна інспекція «Добродій»».
Рішення від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів» Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв на виконання та відповідно до Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади, затвердженого Івано-Франківською міською радою рішенням сесії від 12.04.2021 № 137-6.
Дослідивши матеріали Комунального підприємства «Муніципальна інспекція «Добродій»», суд першої інстанції встановив, що працівники підприємства обстежили територію за адресою: АДРЕСА_1 , де ФОП ОСОБА_1 встановила тимчасові споруди та засоби обмеження дорожнього руху з метою ведення господарської діяльності. 
За результатами огляду, Комунальне підприємство «Муніципальна інспекція «Добродій»» склало акти обстеження території: від 05.09.2023 № 2639; від 05.09.2023 № 3699; від 05.09.2023 № 2652; від 05.09.2023 № 3700. Вказані акти констатують факт встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. Акти не містять посилання на будь-які порушення чи недоліки благоустрою населеного пункту.
На підставі зазначених актів, Комунальне підприємство «Муніципальна інспекція «Добродій»» внесело приписи «Власнику тимчасової споруди»: від 05.09.2023 № 3219; від 05.09.2023 № 3250; від 05.09.2023 № 3220; від 05.09.2023 № 3251. Приписи ідентичні за своїм змістом та містять вимогу у встановлений строк подати дозвільну документацію на тимчасові споруди та засоби обмеження дорожнього руху за адресою: АДРЕСА_1 .
06.09.2029 ФОП ОСОБА_1 , на виконання зазначених вище приписів, листом від № 06/09 направила на адресу Комунального підприємства «Муніципальна інспекція «Добродій»» договір № 114/1П з додатком та Схему паркувальної зани № 1 на 60 паркомісць, чим підтверджується правомірність встановлення тимчасових споруд та засобів обмеження дорожнього руху для використання їх в господарській діяльності після укладення вказаного вище договору.
Не погодившись із рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів» позивачка звернулась до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначені Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування», (далі – Закон № 280/97-ВР).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, такі питання: щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність (пункт 44); затвердження вимог до облаштування майданчиків для паркування транспортних засобів з урахуванням норм, нормативів, стандартів у сфері благоустрою населених пунктів, державних будівельних норм, технічних умов, Правил дорожнього руху та інших нормативних документів (пункт 561).
Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 30 Закону № 280/97-ВР, до відання виконавчого комітету рад віднесені питання організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Отже, відповідач уповноважений облаштовувати майданчики для паркування транспортних засобів із залученням залучення на договірних засадах для цієї мети коштів фізичних осіб підприємців. 
Закон України від 06.09.2005 № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» зі змінами (далі – Закон № 2807-IV), визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV, благоустрій населених пунктів – це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання (абзац 4 частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV).
Згідно із частиною 2 статті 10 Закону № 2807-IV, до повноважень відповідача належать, зокрема, питання: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 13 Закону № 2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування: майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; інші території загального користування; прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.
Стаття 16 Закону № 2807-IV встановлює обмеження на об`єктах благоустрою, зокрема, на об`єктах благоустрою забороняється: виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо; встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Національної поліції.
Згідно із статтею 34 Закону № 2807-IV, правила благоустрою території населеного пункту – це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.
Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.
Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.
Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 2807-IV, контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів.
Згідно із частиною 1 статті 40 Закону № 2807-IV, самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.
Апеляційний суд встановив, що демонтаж самовільно встановлених споруд, є формою самоврядного контролю, який здійснює відповідач у сфері благоустрою в межах повноважень наданих законодавством
У той же час, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що демонтаж самовільно встановленої споруди передбачає певну процедуру, яка, зокрема, може включати: обстеження території; складання акта із зазначенням виявлених порушень; внесення припису на їх усунення; вимогу про демонтаж самовільно встановленої споруди тощо. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що, в межах самоврядного контролю, демонтована може бути, виключно, самовільно встановлена споруда.
При цьому, обстеження території; складання акта, внесення припису мають стосуватись, виключно, демонтажу самовільно встановленої споруди, а не довільних питань, що випливають із господарської діяльності суб`єкта господарювання, експлуатації земельної ділянки тощо. 
На переконання апеляційного суду, припис, із вимогою про надання дозвільних документів на розміщення тимчасової споруди не є приписом про демонтаж цієї споруди. 
Апеляційний суд встановив, що рішення від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів» відповідач прийняв на виконання та відповідно до Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади, затвердженого Івано-Франківською міською радою рішенням сесії від 12.04.2021 № 137-6 (Далі - Положення № 137-6)
Згідно з п. 2.1. Положення № 137-6, тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності (надалі ТС) підлягає демонтажу, а відповідна земельна ділянка, зайнята без правових підстав, звільненню у випадках розміщення даних об`єктів з порушення вимог Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Івано-Франківську, Положення про порядок надання та продовження терміну дії дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірних металевих гаражів в дворах багатоквартирних житлових будинків на території загального користування м. Івано-Франківська, Положення про дрібнороздрібну торгівлю та надання послуг у сфері розваг на території м. Івано-Франківська, Положення про розміщення та порядок облаштування літніх торгових майданчиків в м. Івано-Франківську та інших нормативно-правових актів, які регулюють дані відносини.
Апеляційний суд встановив, що тимчасові споруди та засоби обмеження дорожнього руху за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 встановила на виконання договору від 27.08.2018 № 114/1П, з метою ведення нею підприємницької діяльності з організації паркування автомобільного транспорту, а відтак, вказані тимчасові споруди не можуть вважатися встановленими самовільно. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 560/1651/19 сформував висновок про те, що демонтажу підлягають лише самочинно зведені тимчасові споруди у тому випадку, якщо власник такої споруди самостійно не демонтував споруду у встановлений у вимозі строк або якщо власник невідомий. При цьому, самочинно зведеною тимчасова споруда вважається у тому разі, якщо відсутні дозвільні документи, визначені законом. Також, слід враховувати, що демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є крайнім заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб`єктом інших заходів реагування, націлених на достеменне встановлення порушення в галузі благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є.
Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 686/15823/16-а.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що між сторонами існує спір щодо чинності договору від 27.08.2018 № 114/1П.  Тому питання демонтажу належних позивачці об`єктів залежить від вирішення цього спору.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність встановлення позивачкою тимчасових споруд та засобів обмеження дорожнього руху за адресою: АДРЕСА_1 , та порушення відповідачем процедури демонтажу самочинно встановлених об`єктів.
Враховуючи те, що тимчасові споруди та засоби обмеження дорожнього руху за адресою: АДРЕСА_1 не є самовільно встановленими спорудами, питання чинності договору щодо цих об`єктів є спірним, апеляційний суд вважає, що застосування до правовідносин між сторонами Положення про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади, яке затвердила Івано-Франківська міська ради рішенням сесії від 12.04.2021 № 137-6, є протиправним.
Щодо доводів апелянта про те, що ФОП ОСОБА_1 , після припинення дії договору від 27.08.2018 № 114/1П, не звільнила майданчики для паркування та не здійснила демонтаж обладнання, чим самовільно продовжила використання земельних ділянок (місць для паркування) без правових підстав.
Апеляційний суд звертає увагу, на те, що, згідно із підпунктом 2.3.11 та пунктом 7.1 договору від 27.08.2018 № 114/1П, у разі невиконання обов`язків уповноваженим з паркування щодо звільнення майданчиків для паркування після припинення його дії, передбачений інший порядок вирішення спорів, а саме – звернення до господарського суду з вимогою демонтажу тимчасових споруд та засобів обмеження дорожнього руху.
Таким чином, наведені вище доводи Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, за умовами договору, спори щодо звільнення майданчиків після припинення дії договору вирішуються в межах господарського судочинства. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що правовідносини, які виникли у позивача та відповідача з приводу не звільнення майданчика для паркування та самовільного використання земельних ділянок не є правовідносинами які оцінюються судом під час перевірки законності рішення органу місцевого самоврядування про демонтаж самовільно встановлених об`єктів.
Щодо твердження відповідача про те, що Івано-Франківська міська рада рішенням від 15.12.2023 № 257-39 «Про визначення комунального підприємства «Сервіс паркування» оператором майданчиків для платного паркування», передала Комунальному підприємству «Сервіс паркування» майданчики для платного паркування транспортних засобів, зокрема, і ті, які використовує ФОП ОСОБА_1 
15.09.2023 Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».
Згодом, 15.12.2023 Івано-Франківська міська рада прийняла рішення № 257-39, яким передала Комунальному підприємству «Сервіс паркування» майданчики для платного паркування транспортних засобів, зокрема, і ті, які використовує ФОП ОСОБА_1 .
Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що рішення № 257-39 від 15.12.2023 прийняте після прийняття відповідачем рішення від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».
Отже, рішення відповідача  № 257-39 від 15.12.2023 не має значення для спірних правовідносин, оскільки, було прийняте після прийняття спірного рішення.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд встановив, що рішення від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів» прийняте з порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для визнання протиправним та скасування зазначеного рішення.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.09.2023 № 1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».
Вказаний висновок є підставою для задоволення позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.01.2024 у справі № 300/6853/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель