ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 462/6887/14-ц
провадження № 61-10776св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2019 року у складі судді Галайко Н. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року у складі колегії суддів Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М. 
 
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , законними представниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом 
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна.
 
В обґрунтування позову зазначало, що 13 березня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 285, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 99 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до пункту 2.3 договору кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним визначено 12 березня 2027 року.
 
Окрім того, 19 вересня 2007 року Акціонерний комерційний 
промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та  ОСОБА_5 (позичальник) уклали кредитний договір № 991. Згідно умов цього договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 100 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до пункту 2.3 договору кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним визначено 18 вересня 2017 року.
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитними договорами Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3 уклали договори іпотеки від 13 березня 2007 року та від 19 вересня 2007 року, відповідно до яких ОСОБА_3 передав у іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .
 
Банк (кредитор) свої зобов`язання за вищевказаними кредитними договорами виконав в повному обсязі, натомість позичальники умови договорів не виконали, отримані кошти не повернули, проценти за користування отриманими грошовими коштами не сплатили, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
 
17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договори про відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого новий кредитор набуває всі права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами (в тому числі за кредитним договором № 285 від 13 березня 2007 року та за кредитним договором № 991 від 19 вересня 2007 року) та договорами забезпечення (в тому числі за договорами іпотеки від 13 березня 2007 року та від 19 вересня 2007 року, укладеними між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) та ОСОБА_3 ).
 
На виконання умов кредитних та іпотечних договорів ТОВ «Кредитні ініціативи» направило на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вимоги 
від 09 вересня 2014 року та від 15 квітня 2014 року про усунення порушень та добровільне виселення, які на час звернення до суду з позовом не виконані.
 
Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості:
 
за кредитним договором № 991 від 19 вересня 2007 року, яка станом на 28 серпня 2014 року становить 230 429,88 грн та складається з: 95 020,00 грн - заборгованості за кредитом, 109 974,85 грн - заборгованості за відсотками, 25 435,03 грн - пені за останній рік;
 
за кредитним договором № 285 від 13 березня 2007 року, яка станом на 01 вересня 2014 року становить 2 109 443,47 грн та складається з: 
1 287 005,84 грн - заборгованості за кредитом, 665 625,90 грн - заборгованості за відсотками, 156 811,73 грн - пені за останній рік;
 
шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2019 року заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про заміну сторони у справі правонаступником задоволено. У зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 залучено до участі у цивільній справі його правонаступника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02 серпня 2019 року до судового розгляду по справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.
 
Заочним рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 27 вересня 2022 року, позовні вимоги задоволено.
 
Звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діють його законні представники: ОСОБА_1  та  ОСОБА_4 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості:
 
за кредитним договором № 991 від 19 вересня 2007 року, яка станом на 28 серпня 2014 року складає 230 429,88 грн, а саме:
- за кредитом - 95 020,00 грн,
- за відсотками -109 974,85 грн,
- пеня за останній рік - 25 435,03 грн;
 
за кредитним договором № 285 від 13 березня 2007 року, яка станом на 01 вересня 2014 року складає 2 109 443,47 грн, а саме:
- за кредитом - 1 287 005,84 грн,
- за відсотками - 665 625,90 грн,
- пеня за останній рік - 156 811,73 грн;
 
шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Задовольняючи позов, місцевий суд, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позичальники за кредитними договорами ( ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ) неналежно виконували взяті на себе зобов`язання, чим порушили істотні умови укладених з банком кредитних договорів. Внаслідок укладення договорів відступлення прав вимоги відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договорами кредиту та іпотеки. Вказані договори не оспорювались, не визнавались недійсними, а, отже, є чинними.
 
ТОВ «Кредитні ініціативи» виконало покладений на нього як на стягувача обов`язок щодо направлення вимоги про усунення позичальниками порушень, яку виконано не було, та, в межах передбачених законом строків звернулося до суду з позовом, що є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
 
При цьому суди також зауважили, що позивач окремого позову до ОСОБА_2 не пред`являв, оскільки його було залучено до участі у справі як правонаступника померлого ОСОБА_3 , якого, як іпотекодавця, визначено відповідачем по справі при поданні позову у 2014 році. 
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
 
29 жовтня 2022 року ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_1 , в інтересах 
ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 27 вересня 2022 року в указаній вище справі.
 
31 жовтня 2022 року до Верховного Суду за допомогою засобів поштового зв`язку із касаційною скаргою на вказані судові рішення також звернувся ОСОБА_1 . Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання заочного рішення Залізничного районного суду міста Львова від 19 листопада 2019 року та постанови Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року.
 
У касаційних скаргах заявники, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять заочне рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у зазначеній справі, витребувано її з Залізничного районного суду міста Львова. У задоволенні клопотання про зупинення виконання судових рішень відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 
 
05 грудня 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
На підставі ухвали Верховного Суду від 18 квітня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 19 квітня 2024 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В, Ситнік О. М.
 
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_1 (як законного представника ОСОБА_2 , який на момент звернення до Верховного Суду не досяг повноліття), зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, від 06 вересня 2019 року у справі № П/811/13/17 та від 14 квітня 2021 року у справі № 205/1129/19, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18. Вказує, що залучений до участі у справі у якості відповідача неповнолітній ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, що є підставою для скасування оскаржуваного заочного рішення. Звертає увагу, що на вказаній обставині наголошувалось також і в апеляційній скарзі, однак апеляційний суд залишив вказаний довід без відповідної оцінки.
Наголошує, що справа належить до господарської юрисдикції, оскільки умовами іпотечних договорів визначено способи задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі шляхом звернення до господарського суду.
 
Заявник також посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 щодо початку перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за кредитним договором.
 
Крім того, звертає увагу, що суди при вирішенні справи не встановили коли банку стало відомо про смерть спадкодавця, чи пред`явив банк вимогу до спадкоємців протягом встановленого законом строку та чи наявні докази невиконання такої вимоги. 
 
Стверджує, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором від 13 березня 2007 року № 285, оскільки у нього відсутня генеральна та/або індивідуальна ліценція Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою.
 
ОСОБА_1 (як третя особа) у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, зокрема, посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 643/5798/16-ц (провадження № 61-8624св19).
 
Зазначає, що залучений судом першої інстанції до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради не був присутній під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій та 
будь-якої участі у справі не брав.
 
Заявник наголошує на неврахуванні судами при вирішенні спору умов договору іпотеки від 13 березня 2007 року, якими сторонами було погоджено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене шляхом звернення до господарського суду з відповідним позовом. Ці положення договору іпотеки сторонами не переглядались і не заперечувались.
 
ОСОБА_1 також звертає увагу, що на час існування спірних відносин діяли положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» також на те, що неповнолітній ОСОБА_2 , який залучений до участі у справі як правонаступник відповідача, не отримав свідоцтво про право на спадщину.
 
Відзив на касаційну скаргу 
 
26 грудня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на обґрунтованість її доводів, просить касаційну скаргу задовольнити.  
 
Фактичні обставини справи
 
13 березня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 285, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 99 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 
 
Банк (кредитор) свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 99 000,00 дол. США. Проте, позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови договору № 285, в результаті чого станом на 01 вересня 2014 року виникла прострочена заборгованість у сумі 2 109 443,47 грн. 
 
19 вересня 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № 991, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 100 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 
 
Банк (кредитор) свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5 кредит у сумі 100 000,00 грн. Натомість позичальник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови кредитного договору № 991, внаслідок чого станом на 28 серпня 2014 року виникла заборгованість у сумі 230 429,88 грн.
 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитними договорами Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3 уклали договори іпотеки від 13 березня 2007 року та від 19 вересня 2007 року, відповідно до умов яких в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 . 
 
17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір про передачу прав за договорами забезпечення. В пункті 3.1 цього договору зазначено, що в зв`язку з передачею кредитного портфелю за договором відступлення цедент, в порядку та на умовах, визначених договором, передає цесіонарію права, що передаються, та зобов`язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов`язується прийняти договори забезпечення. Права за договорами забезпечення переходять до цесіонарія виключно в силу положень українського законодавства. 
 
12 червня 2017 року, тобто під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 помер. Згідно матеріалів спадкової справи суди встановили, що дружина померлого ОСОБА_9 20 вересня 2017 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини, а ІНФОРМАЦІЯ_2 батько померлого ОСОБА_10 також подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулись його законні представники - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Відповідно до заяви від 06 березня 2018 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л. С., ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від імені малолітнього ОСОБА_2 прийняли спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. 
 
Мотиви, якими керувався Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «DIYA 97 v. UKRAINE»).
 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, у межах стадій судового процесу.
 
ЦПК України визначає порядок заміни сторони на будь-якій стадії судового процесу.
 
Згідно зі статтею 55 ЦПК України в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
 
Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 02 серпня 2019 року задоволено заяву представника ТОВ «Кредитні ініціативи» та залучено до участі у справі правонаступника відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у інтересах якого діють його законні представники: 
ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 .
 
Копія вказаної ухвали направлена учасникам справи (т. 2 а. с. 213), проте відомості про її вручення в матеріалах справи відсутні.
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
 
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).
 
ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять 
її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом 
(GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
 
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного 
судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства.
 
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України.
 
Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого 
не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою 
та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), на яку також посилається у касаційній сказі  ОСОБА_8 , який діє від імені ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , викладено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження
№ 61-13667сво21) зазначено, що:
 
«обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання … є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».
 
Залізничний районний суд міста Львова ухвалив заочне рішення у цій справі 19 листопада 2019 року.
 
У матеріалах справи наявне повідомлення, адресоване учасникам справи, про їх виклик в судове засідання на 19 листопада 2019 року (т. 2 а. с. 234), проте відомості про його вручення законним представникам неповнолітнього на той час ОСОБА_2   - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відсутні.  Судові повістки, адресовані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повернулися до суду без вручення (т. 2 а. с. 241, 254, 255).   
Також відсутні відомості про вручення судової повістки про виклик в судове засідання на 19 листопада 2019 року адвокату Луці Т.М., який брав участь в розгляді цієї справи в суді першої інстанції.
 
На неотриманні жодних викликів до суду першої інстанції представник неповнолітнього ОСОБА_2 наголошував у заяві про перегляд заочного рішення та, в подальшому, в апеляційній скарзі на це заочне рішення суду першої інстанції. Вказаний довід заявника апеляційний суд при перегляді по суті заочного рішення місцевого суду залишив без відповідної оцінки.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).
 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив доводи представника відповідача щодо недотримання місцевим судом порядку інформування про місце, дату і час судового засідання, призначеного на 19 листопада 2019 року та не дослідив наявні у матеріалах справи поштові відправлення на предмет того чи можуть вони підтверджувати належне повідомлення учасника справи.
 
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої
статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення та зробив передчасний висновок про залишення заочного рішення суду першої інстанції без змін.
 
Отже, доводи касаційних скарг щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є частково підтвердженими, що дає підстави для висновку про скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Встановивши наявність обов`язкової підстави для скасування постанови апеляційного суду колегія суддів Верховного Суду інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід задовольнити частково, оскаржувану постанову апеляційного суду - скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач     Судді:	А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко  	
 	  Є. В. Петров  	
 	  В. В. Пророк     О. М. Ситнік