Справа № 991/4924/24
Провадження 1-кс/991/4961/24

УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року                                                                 м.Київ 
Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду         ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання                 ОСОБА_2 ,
детектива                                                 ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 лютого 2024 року за № 52024000000000088,
В С Т А Н О В И Л А :
 
І. Суть клопотання
 
1.1. 07 червня 2024 року до Вищого антикорупційного суду надійшло зазначене клопотання, у якому детектив просив (з урахуванням уточнень до клопотання) накласти арешт на земельну ділянку загальною площею 11,1502 га, яка знаходиться по  АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 8000000000:91:179:0013, та на цілісний майновий комплекс, який розташований на вказаній земельній ділянці, загальною площею 50857,6 кв.м. (реєстраційний номер 2577698880000) шляхом заборони:
- ТОВ «Сітігазсервіс» та/або залученим товариством фізичним чи юридичним особам користуватись зазначеною земельною ділянкою (в тому числі перебувати на ній);
- ДП «Укркомунобслуговування» та Міністерству розвитку громад, територій та інфраструктури України вчиняти будь-які дії, спрямовані на пошкодження, знищення, перетворення та відчуження зазначених земельної ділянки та розташованого на ній цілісного майнового комплексу.
1.2. Клопотання обґрунтоване тим, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) 22 лютого 2024 року за № 52024000000000088, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368 КК України, в ході якого встановлено, що службові особи Міністерства розвитку громад та територій України (надалі - Мінрегіон), зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ТОВ «Сітігазсервіс» з метою одержання неправомірної вигоди, надали згоду ДП «Укркомунобслуговування» на укладення значного господарського зобов`язання, внаслідок чого між останнім та ТОВ «Сітігазсервіс» було укладено низку договорів, що призвело до втрати можливості Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (надалі - Мінінфраструктури) здійснювати управління/розпорядження об`єктом державної власності (цілісним комплексом споруд), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також перевіряються обставини отримання службовими особами Мінрегіону неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у вигляді житлових (квартир) та нежитлових приміщень, за вчинення дій зі сприяння незаконній діяльності групи підприємств «КСМ Груп».
У зв`язку з викладеним детектив просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику його відчуження та пошкодження.
ІІ. Позиція учасників судового засідання
 
2.1. Детектив ОСОБА_3 підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів.
2.2. Оскільки вирішується питання про арешт майна, яке не є тимчасово вилученим, клопотання розглянуте без виклику його власника відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, що є необхідним для забезпечення арешту.
ІІІ. Мотиви слідчого судді
 
3.1. Дослідивши клопотання, надані детективом матеріали, заслухавши його думку, висловлену у судовому засіданні, слідчий суддя дійшла таких висновків.
3.2. Норми кримінального процесуального закону, якими керується слідчий суддя
 
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).
Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:
- збереження речових доказів;
- спеціальної конфіскації;
- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):
- правову підставу для арешту майна;
- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:
- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);
- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);
- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).
Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):
- необхідність такого арешту;
- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.
Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:
- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
3.3. Щодо обґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення
 
3.3.1. Детектив повідомив, що Мінінфраструктури відповідно до покладених на нього завдань виконує функції з управління об`єктами державної власності (пп. 55 п. 4 Положення про Мінінфраструктури, затвердженого постановою КМУ № 460 від 30 червня 2015 року в редакції № 1400 від 17 грудня 2022 року).
Відповідно до п. 1 постанови КМУ «Деякі питання управління об`єктами державної власності» № 537 від 26 травня 2023 року вирішено передати цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком 1 (до якого входить у тому числі ДП «Укркомунобслуговування») із сфери управління Мінрегіону до Мінінфраструктури.
05 липня 2022 року у відповідності до абз. 1 п. 10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою КМУ №1482 від 21 вересня 1998 року, було затверджено Акт приймання-передачі цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій зі сфери управління Мінрегіону до Мінінфраструктури (до якого включено ДП «Укркомунобслуговування»).
02 листопада 2022 року до Мінрегіону надійшло звернення ДП «Укркомунобслуговування» № 408 від 01 листопада 2022 року, в якому: (1) повідомлено про отримання підприємством цілісного майнового комплексу ДА «Квіти України», розташованого за адресою АДРЕСА_1 (передача відбулася на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 28 червня 2022 року у справі № 910/11827/21), (2) винесено на розгляд питання про надання згоди підприємству на укладення значного господарського зобов`язання (інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на земельній ділянці, яку воно отримало) із ТОВ «Сітігазсервіс». Наказом міністра Мінрегіону ОСОБА_4 № 203 від 03 листопада 2022 року було утворено робочу групу для розгляду цього звернення.
11 листопада 2022 року робоча група, розглянувши це звернення, надала ДП «Укркомунобслуговування» згоду на укладення господарського зобов`язання (інвестиційного договору з реконструкції та будівництва) із ТОВ «Сітігазсервіс», за умов: (1) приведення у відповідність до земельного та містобудівного законодавства проектів наданих договорів, а також правового статусу земельної ділянки, що знаходиться за адресою  АДРЕСА_1 ; (2) отримання ДП «Укркомунобслуговування» в результаті реалізації цього інвестиційного проекту нерухомого майна вартістю не нижче вартості земельної ділянки та нерухомості відповідно до незалежних експертних оцінок; (3) отримання нерухомого майна пропорційно черговості введення в експлуатацію черг будівництва та інших умов. Про це рішення ДП «Укркомунобслуговування» було повідомлено листом державного секретаря Мінрегіону Василя Володіна № 7/21/12297-22 від 16 листопада 2022 року.
24 листопада 2022 року ДП «Укркомунобслуговування» проінформувало Мінрегіон про виконання умов надання згоди в частині приведення проектів договорів, які планується укласти з ТОВ «Сітігазсервіс», у відповідність до вимог земельного та містобудівного законодавства, зі зміною правового статусу земельної ділянки, на що 01 грудня 2022 року отримало повторну згоду Мінрегіону на укладення значного господарського зобов`язання з ТОВ «Сітігазсервіс».
Детектив зазначив, що відповідно до Положення про Мінрегіон, затвердженого постановою КМУ № 197 від 30 квітня 2014 року (в редакції № 850 25 вересня 2019 року), робоча група не була наділена повноваженнями на прийняття таких рішень, натомість ці повноваження (функції з управління об`єктами державної власності) належать виключено міністру Мінрегіону. Також наголосив, що членами робочої групи згоду ДП «Укркомунобслуговування» на укладення значного господарського зобов`язання з ТОВ «Сітігазсервіс» надано у вкрай стислі строки, що свідчить про нетиповий для цих правовідносин поспіх.
За наслідками надання Мінрегіоном цієї згоди між ДП «Укркомунобслуговування» та ТОВ «Сітігазсервіс» було укладено:
- договори № 09/12/2022-1 та № 09/12/2022-2 від 09 грудня 2022 року;
- договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09 грудня 2022 року, відповідно до якого ДП «Укркомунобслуговування» надає, а ТОВ «Сітігазсервіс» приймає в строкове користування земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 8000000000:91:179:0013), для реалізації останніми прав на забудову;
- акт приймання-передачі земельної ділянки від 09 грудня 2022 року.
За версією органу досудового розслідування, посадові особи Мінрегіону, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч наданим їм повноваженням, з метою одержання неправомірної вигоди, діючи спільно з керівництвом ДП «Укркомунобслуговування», надали ТОВ «Сітігазсервіс» право користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушили права та законні інтереси Мінінфраструктури.
Також у межах кримінального провадження розслідуються факти отримання службовими особами Міністерства розвитку громад та територій України неправомірної вигоди у вигляді майнових прав на нерухоме майно за сприяння в наданні ТОВ «Сітігазсервіс земельної ділянки та цілісного майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 8000000000:91:179:0013).
3.3.2. Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими детективом матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання.
Слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.
3.4. Щодо потреби в арешті майна з метою забезпечення речових доказів
 
Детектив просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Постановою від 22 лютого 2024 року зазначене майно визнано речовими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.
Обґрунтовуючи клопотання, детектив послався на відповідність майна критеріям речових доказів. Слідчий суддя констатує, що за формальними ознаками згадані об`єкти можна віднести до цього джерела доказів як такі, що в певній мірі були об`єктом кримінального правопорушення, адже саме з метою одержання права користування цим майном вчинялися протиправні дії, що було проаналізовано у п. 3.3 цієї ухвали.
Разом з тим, метою застосування арешту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження саме доказового значення майна, тобто здатності за допомогою його ознак, характеристик, слідів злочину, які воно зберегло, встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.
На користь цього висновку свідчать положення п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, які покладають на слідчого суддю обов`язок враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Додатково про це свідчить ч. 6 ст. 100 КПК України, яка передбачає повернення речових доказів, зберігання яких неможливе без зайвих труднощів, власнику (законному володільцю), якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Отже, кримінальний процесуальний закон передбачає, що застосування арешту з метою забезпечення збереження речових доказів має бути обумовлене потребою збереження якостей майна, які мають важливе значення для встановлення (доведення) обставин, які підлягають доказуванню.
Втім, детектив не навів переконливих доводів, які саме ознаки земельної ділянки та цілісного майнового комплексу можуть бути використані для доказування у кримінальному провадженні, збереження яких вимагає застосування цього заходу забезпечення.
Обставини кримінальних правопорушень, які розслідуються у межах кримінального провадження, свідчать про те, ще їх об`єктивну сторону складають дії навколо права користування цим майном. Безпосередньо саме майно не було предметом злочину, не зберегло на собі слідів кримінального правопорушення, не має безпосереднього (прямого) стосунку до кола обставин, які встановлюються органом досудового розслідування.
Визначення вартості майна з метою встановлення розміру шкоди, завданої злочином, не вимагає застосування заходу забезпечення, адже безперешкодно може бути здійснене як у теперішній час, так і у майбутньому, у тому числі експертним шляхом.
За таких обставин слідчий суддя констатує відсутність практичної необхідності у накладенні на майно арешту у контексті збереження речових доказів.
3.5. Щодо ризику знищення, пошкодження чи відчуження майна
 
Як передбачає ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Детектив не повідомив, у чому саме полягають ризики знищення чи пошкодження, і у слідчого відсутні підстави констатувати їх наявність, враховуючи, що майном є об`єкти нерухомості, знищення та пошкодження яких є неможливим або пов`язане з чималими складнощами.
Право власності на земельну ділянку та цілісний майновий комплекс належить державі в особі ДП «Укркомунобслуговування» та Міністерства розвитку громад та територій України, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Детектив не повідомив, які саме обставини наразі можуть свідчити, що держава чи уповноважені нею особи можуть вдатися до відчуження чи перетворення майна. Як зазначено у клопотанні, особи, дії яких розслідуються у кримінальному провадженні, вже не обіймають посад у зазначених юридичних особах, ба більше наразі державним підприємством та міністерством вживаються заходи щодо захисту права власності щодо цього майна у порядку господарського судочинства.
Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також багатоетапність процедури розпорядження цим майном, погодження будь-яких юридичних дій щодо майна декількома посадовими особами та органами, про що сам зазначав детектив, наразі відсутні об`єктивні підстави припускати наявність ризику відчуження майна з метою протидії кримінальному провадженню.
3.6. Щодо співмірності втручання у права власника та наслідків арешту майна для нього
 
Як передбачає пп. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя має врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Задоволення клопотання детектива передбачає фактичне унеможливлення розпорядження зазначеним нерухомим майном його власником - державою.
Враховуючи відсутність практичної необхідності у збереженні доказових характеристик майна, що було проаналізовано у п. 3.4 цієї ухвали, таке позбавлення держави права ефективно використовувати свої ресурси явно не співмірне завданням кримінального провадження.
За таких обставин слідчий суддя констатує, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності держави, про який ідеться в клопотанні слідчого.
3.7. Щодо інших доводів
 
3.7.1. Окремо слід зазначити, що заходи забезпечення кримінального провадження мають використовуватися виключно за їх призначенням - з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заборона ТОВ «Сітігазсервіс» та уповноваженим ним особам користуватися земельною ділянкою фактично спрямована на заборону виконання укладених з товариством договорів, тобто по суті пов`язана з їх правовою оцінкою, чинністю та порядком (забороною) виконання.
Втім, вирішення цих питань має відбуватися виключно у межах господарського судочинства, і використання з цією метою заходів кримінально-процесуального примусу вочевидь не відповідатиме їх правовій природі.
3.7.2. Крім того, як повідомив детектив, у теперішній час у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа про визнання недійсними договорів № 09/12/2022-1 та № 09/12/2022-2 та договору про встановлення права користування земельною ділянкою. У межах зазначеної справи ухвалою суду від 19 березня 2024 року вжито заходи забезпечення позову та заборонено ТОВ «Сітігазсервіс» вчиняти дії на виконання цих договорів.
Детектив послався на невиконання ухвали господарського суду особами, підконтрольними ТОВ «Сітігазсервіс». Разом з тим, належним способом реагування на такі дії буде звернення до правоохоронних органів, а не дублювання заходів забезпечення у межах кримінального процесу.
3.7.3. За таких обставин у задоволенні клопотання детектива слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 372 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И Л А :
 
У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя                                                                 ОСОБА_1